ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

27 травня 2024 року	  м. Одеса	Справа № 916/542/23	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Таран С.В.,
Суддів: Богатиря К.В., Поліщук Л.В.,
при секретарі судового засідання: Мисько І.С.,
за участю представників:
від Громадської організації "Гаражне товариство "Портовик-1" – Артем`єва К.М., Кальній Д.П.,
від ОСОБА_1 – Стрельцов Ф.Ф.,
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Господарського суду Одеської області від 12.10.2023, прийняте суддею Шаратовим Ю.А., м. Одеса, повний текст складено 03.11.2023,
у справі №916/542/23
за позовом: Громадської організації "Гаражне товариство "Портовик-1"
до відповідача:  ОСОБА_1 
про зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 р. Громадська організація "Гаражне товариство "Портовик-1" звернулася з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила зобов`язати відповідача повернути позивачу документи та майно даної громадської організації, а саме: оригінал чинної редакції статуту Громадської організації "Гаражне товариство "Портовик-1"; оригінали касових книг, прибуткових і видаткових ордерів, відомостей про виплату заробітної плати – за період з 2012 року по 2022 рік; оригінали документів фінансової звітності – за період з 2012 року по 2022 рік; оригінали протоколів загальних зборів, конференцій та протоколів правління Громадської організації "Гаражне товариство "Портовик-1" – за період з 2012 року по 2022 рік; оригінали актів ревізійної комісії – за період з 2012 року по 2022 рік; оригінали кошторисів доходів і витрат – за період з         2012 року по 2022 рік; оригінали щорічних звітів керівних органів щодо виконання затверджених загальними зборами кошторисів доходів та витрат – за період з 2012 року по 2022 рік; оригінали договірної документації, актів виконаних робіт і наданих послуг – за період з 2012 року по 2022 рік; оригінали вхідної і вихідної кореспонденції, журналів реєстрації вхідної і вихідної документації – за період з 2012 року по 2022 рік; оригінали документації з судово-претензійної роботи – за період з 2012 року по 2022 рік; оригінали штатних розкладів, трудових договорів, наказів, трудових книжок працівників Громадської організації "Гаражне товариство "Портовик-1" – за період з 2012 року по 2022 рік; оригінали документів про інвентаризацію майна та коштів Громадської організації "Гаражне товариство "Портовик-1" – за період з 2012 року по 2022 рік; оригінали платіжно-розрахункової документації – за період з 2012 року по 2022 рік; круглу печатку Громадської організації "Гаражне товариство "Портовик-1"; монофункціональний пристрій (ксерокс, сканер, принтер).
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням прав позивача у зв`язку з безпідставною відмовою ОСОБА_1 повернути належні Громадській організації "Гаражне товариство "Портовик-1" документи та майно після його звільнення з посади голови вказаної громадської організації.
За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 16.03.2023 відкрито провадження у справі №916/542/23.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 12.10.2023 у справі №916/542/23 (суддя Шаратов Ю.А.) позов задоволено частково; зобов`язано ОСОБА_1 повернути Громадській організації "Гаражне товариство "Портовик-1" документи та майно даної громадської організації, а саме: оригінал чинної редакції статуту Громадської організації "Гаражне товариство "Портовик-1"; оригінали касових книг, прибуткових і видаткових ордерів, відомостей про виплату заробітної плати – за період з 03.08.2021 по 15.08.2022; оригінали документів фінансової звітності – за період з 03.08.2021 по 15.08.2022; оригінали протоколів загальних зборів, конференцій та протоколів правління Громадської організації "Гаражне товариство "Портовик-1" – за період з 03.08.2021 по 15.08.2022; оригінали актів ревізійної комісії – за період з 03.08.2021 по 15.08.2022; оригінали кошторисів доходів і витрат – за період з 03.08.2021 по 15.08.2022; оригінали щорічних звітів керівних органів щодо виконання затверджених загальними зборами кошторисів доходів та витрат – за період з 03.08.2021 по 15.08.2022; оригінали договірної документації, актів виконаних робіт і наданих послуг – за період з 03.08.2021 по 15.08.2022; оригінали вхідної і вихідної кореспонденції, журналів реєстрації вхідної і вихідної документації – за період з 03.08.2021 по 15.08.2022; оригінали документації з судово-претензійної роботи – за період з 03.08.2021 по 15.08.2022; оригінали штатних розкладів, трудових договорів, наказів, трудових книжок працівників Громадської організації "Гаражне товариство "Портовик-1" – за період з 03.08.2021 по 15.08.2022; оригінали документів про інвентаризацію майна та коштів Громадської організації "Гаражне товариство "Портовик-1" – за період з 03.08.2021 по 15.08.2022; оригінали платіжно-розрахункової документації – за період з 03.08.2021 по 15.08.2022; круглу печатку Громадської організації "Гаражне товариство "Портовик-1"; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Громадської організації "Гаражне товариство "Портовик-1" витрати зі сплати судового збору в розмірі 2684 грн; у задоволенні решти позову відмовлено.
Судове рішення мотивоване тим, що в силу приписів законодавства та положень статуту позивача на ОСОБА_1 , як колишнього керівника Громадської організації "Гаражне товариство "Портовик-1", було покладено відповідальність за організацію бухгалтерського обліку, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, а також збереження трудових книжок, у зв`язку з чим він повинен був забезпечити зберігання та передачу позивачу в момент свого звільнення документів (майна), що були створені та набуті під час його перебування на посаді, тим більше, що наявність вказаного майна у відповідача як керівника юридичної особи презюмується. При цьому місцевим господарським судом зазначено про те, що відповідна презумпція не може бути застосована до документів (майна), що були створені та набуті у період до призначення (обрання) ОСОБА_1 на посаду голови правління Громадської організації "Гаражне товариство "Портовик-1", оскільки для цього необхідним є доведення обставини передачі відповідачу вказаних документів (майна) від колишнього (попереднього) голови правління, між тим позивачем вказані обставини за допомогою належних та допустимих доказів не підтверджені. 
Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 12.10.2023 у справі №916/542/23 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Зокрема, апелянт наголошує на недоведеності позивачем наявності і перебування у володінні ОСОБА_1 документів та іншого майна, перелік яких міститься в резолютивній частині оскаржуваного рішення, а також факту їх існування в натурі на момент подання позову у даній справі, що безпідставно залишилось поза увагою місцевого господарського суду, який до того ж не врахував не зазначення Громадською організацією "Гаражне товариство "Портовик-1" конкретних реквізитів документів, які просить повернути. Крім того, скаржник вказує на неможливість одночасного застосування у спірних правовідносинах норм статей 387 та 391 Цивільного кодексу України, адже віндикаційний та негаторний позови є взаємовиключними, і про те, що оригінал статуту Громадської організації "Гаражне товариство "Портовик-1" ніколи не перебував у розпорядженні відповідача, а знаходиться у новопризначеного голови правління разом з круглою печаткою громадської організації. Скаржник також стверджує про необґрунтованість висновку Господарського суду Одеської області щодо покладення на відповідача у повному обсязі витрат Громадської організації "Гаражне товариство "Портовик-1" зі сплати судового збору.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Таран С.В., суддів Богатиря К.В., Поліщук Л.В. від 29.03.2024 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження.
В подальшому ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.01.2024 вирішено розглянути апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Одеської області від 12.10.2023 у справі №916/542/23 поза межами строку, встановленого частиною першою статті 273 Господарського процесуального кодексу України, у розумний строк, достатній для забезпечення можливості реалізації учасниками процесу відповідних процесуальних прав з урахуванням запровадженого в Україні воєнного стану, а також призначену дану справу для розгляду вищенаведеної апеляційної скарги на 06.03.2024 о 10:00.
Протокольною ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.03.2024 у судовому засіданні у справі №916/542/23, призначеному для розгляду зазначеної апеляційної скарги, було оголошено перерву до 10:30 год 25.03.2024.
Між тим, з огляду на оголошення повітряної тривоги, судове засідання у справі №916/542/23, призначене на 25.03.2024 о 10:30, не відбулося, про що складено відповідну довідку.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.03.2024 призначено справу №916/542/23 для розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Одеської області від 12.10.2023 у даній справі на 24.04.2024 об 11:30, а протокольною ухвалою суду від 24.04.2024 у судовому засіданні у справі №916/542/23, призначеному для розгляду вказаної апеляційної скарги, було оголошено перерву до 10:00 год 27.05.2024.
У судовому засіданні 27.05.2024 ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав; представники Громадської організації "Гаражне товариство "Портовик-1" висловили заперечення проти її задоволення.
Протокольною ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.05.2024 у справі №916/542/23 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про зупинення провадження, викладеного у прохальній частині письмових пояснень б/н від 25.05.2024 (вх.№4078/23/Д5 від 27.05.2024), у зв`язку з відсутністю об`єктивної неможливості розгляду даної справи до набрання законної сили судовим рішення у справі №916/596/23.
За умовами частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши пояснення відповідача та представників позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Одеської області норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.
З матеріалів справи вбачається, що 23.05.2002 проведено державну реєстрацію Громадської організації "Гаражне товариство "Портовик-1", про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис №15541200000001487 від 10.08.2006.
Відповідно до пунктів 1.1, 1.5 статуту Громадської організації "Гаражне товариство "Портовик-1", затвердженого рішення конференції, оформленим протоколом №9 від 04.12.2016 (далі – статут Громадської організації "Гаражне товариство "Портовик-1"), дана громадська організація є неприбутковою громадською організацією, яка створена на засадах добровільного об`єднання громадян: автомобілістів, власників транспортних засобів. Організація створюється і діє на засадах добровільності, рівноправності своїх членів, самоврядування, законності, виборності та підзвітності керівних органів, гласності в роботі.
У пункті 1.6 статуту Громадської організації "Гаражне товариство "Портовик-1" вказано, що дана громадська організація з моменту державної реєстрації є юридичною особою, має відособлене майно, самостійний баланс, круглу печатку, штамп, бланки, які мають відповідну назву єдиних зразків, виготовлені у відповідних місцях і зареєстровані у визначеному порядку, відкриває рахунки в банках України, укладає від свого імені угоди, набуває майнових і особистих немайнових прав, несе обов`язки, може бути позивачем та відповідачем у суді. 
Згідно з пунктами 5.1, 5.2 статуту Громадської організації "Гаражне товариство "Портовик-1" органом управління організацією є загальні збори (конференція) членів організації. Загальні збори (конференція) членів організації скликаються не рідше одного разу на рік і правомочні у прийнятті рішень за умови наявності кворуму, тобто якщо на зборах (конференції) присутні не менш половини членів організації (делегатів). Усі рішення приймаються шляхом відкритого голосування і вважаються прийнятими, якщо за них проголосувало більше половини присутніх на зборах (конференції), або рішення може бути прийнято шляхом письмового опитування не менш як половини загальної кількості членів організації.
В силу пунктів 5.6, 5.7 статуту Громадської організації "Гаражне товариство "Портовик-1" склад правління формується у кількості визначеній зборами (конференцією) і затверджується загальними зборами (конференцією). Термін повноваження членів правління складає п`ять років. Голову правління обирають члени правління. Правління організації є виконавчим органом, який координує й спрямовує роботу організації в період між зборами й виконує рішення загальних зборів (конференції).
Пунктами 5.14, 5.15 статуту Громадської організації "Гаражне товариство   "Портовик-1" передбачено, що голова правління безпосередньо організує виконання рішень загальних зборів (конференції) і звітує перед ними про виконання. Голова, зокрема, діє від імені організації; очолює та організовує роботу правління; представляє організацію у відносинах з державними органами, підприємствами, заснованими організаціями, окремими громадянами; підписує від імені організації фінансово-розпорядницькі документи з правом першого підпису, відкриває рахунки в банках; здійснює оперативне керування майном і обладнанням, приймає нових членів організації; приймає на роботу і звільняє з роботи працівників штатного апарату організації тощо.
Відповідно до пунктів 7.1, 7.2 статуту Громадської організації "Гаражне товариство "Портовик-1" організація існує на власні кошти й володіє майном, яке використовується для виконання дозволеної статутом діяльності. Організація може мати у власності кошти і майно, придбане за рахунок господарської діяльності та власних фінансових надходжень.
Рішенням правління Громадської організації "Гаражне товариство "Портовик-1", оформленим протоколом №3 від 18.05.2019, вирішено, зокрема, закупити монофункціональний пристрій (ксерокс, сканер, принтер).
Рішенням конференції Громадської організації "Гаражне товариство "Портовик-1", оформленим протоколом №1 від 03.08.2021, вирішено:
-замість ОСОБА_2 , який за власним бажанням вийшов з членів правління, призначити ОСОБА_1 членом правління (обраного згідно зі статутом Громадської організації "Гаражне товариство "Портовик-1"); 
-відкликати з посади голови правління та залишити членом правління ОСОБА_3 ;
-обрати головою правління Громадської організації "Гаражне товариство     "Портовик-1" ОСОБА_1 .
В подальшому рішенням конференції Громадської організації "Гаражне товариство "Портовик-1", оформленим протоколом №1 від 18.02.2022, вирішено:
-відкликати членів правління Громадської організації "Гаражне товариство "Портовик-1": ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_1 ; 
-обрати членів правління Громадської організації "Гаражне товариство "Портовик-1" у наступному складі: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ;
-обрати головою правління Громадської організації "Гаражне товариство     "Портовик-1" ОСОБА_13 ;
-виключити ОСОБА_1 як підписанта документів Громадської організації "Гаражне товариство "Портовик-1" шляхом внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань;
-включити ОСОБА_13 як підписанта документів Громадської організації "Гаражне товариство "Портовик-1" шляхом внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, яка матиме право представляти Громадську організацію "Гаражне товариство "Портовик-1" для здійснення реєстраційних дій, змін, відкриття рахунків у банках та в інших господарських правових документах.
18.02.2022 відбулось засідання правління Громадської організації "Гаражне товариство "Портовик-1", на якому прийнято оформлене протоколом №1/1 від 18.02.2022 рішення про обрання ОСОБА_13 головою правління даної організації.
15.08.2022 проведено державну реєстрації змін до відомостей про юридичну особу – Громадську організацію "Гаражне товариство "Портовик-1", а саме: "Зміна відомостей про членів керівних органів громадського формування. Зміна керівника або відомостей про керівника юридичної особи. Зміна фізичних осіб або зміна відомостей про фізичних осіб – платників податків, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо", про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис №1005541070011001487.
17.08.2022 складено акт приймання передачі документів Громадської організації "Гаражне товариство "Портовик-1", підписаний головою правління ( ОСОБА_13 ), членами правління ( ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_12 ), членами ревізійної комісії ( ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_15 ) та бухгалтером ( ОСОБА_23 ).
Відповідно до вищенаведеного акту бухгалтером Дягілевою Лідією Авсентіївною передано: 1) книга (найменування) Громадської організації "Гаражне товариство "Портовик-1" Членські внески (внески) з 2022 р. по 2025 р.; 2) списки боржників (листів)  11 сторінок; 3) книга обліку за 2011 р.; 4) членські книжки (за списком); 5) книга Громадської організації "Гаражне товариство "Портовик-1" членські внески з 2018 р. по 2021 р.; 6) касова книга 2022 рік (04.01.2022-06.08.2022); 7) каса (01.07.2022-16.08.2022);    8) членські внески 29787 грн; 9) у сейфі в бухгалтерії знаходяться дві копії статуту (2016 р. та 2020 р.).
19.08.2022 засобами поштового зв`язку Громадська організація "Гаражне товариство "Портовик-1" надіслала відповідачу лист №1 від 18.08.2022, в якому останнього було повідомлено про припинення його повноважень як голови правління організації з 15.08.2022 на підставі протоколу засідання правління від 18.02.2022, а також запропоновано ОСОБА_1 передати печатку та усі наявні бухгалтерські, фінансові, договірні та інші документи і матеріальні цінності організації.
25.08.2022 засобами поштового зв`язку відповідачеві було надіслано аналогічний за змістом лист Громадської організації "Гаражне товариство "Портовик-1" №2 від 23.08.2022 щодо припинення повноважень ОСОБА_1 , як голови правління, та щодо необхідності передачі матеріальних цінностей і документів.
Підставою для звернення до суду з позовом у даній справі визначено невиконання відповідачем обов`язку щодо повернення позивачу документів та майна після його звільнення з посади голови Громадської організації "Гаражне товариство "Портовик-1".
Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з того, що відповідач повинен був забезпечити зберігання та передачу позивачу в момент свого звільнення лише документи (майно), що були створені та набуті під час його перебування на посаді голови Громадської організації "Гаражне товариство "Портовик-1".
Колегія суддів погоджується з висновком Господарського суду Одеської області про часткове задоволення позову з огляду на наступне.
Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.
Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист – це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).
Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.
Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захист цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.
Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.
Правові та організаційні засади реалізації права на свободу об`єднання, гарантованого Конституцією України та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, порядок утворення, реєстрації, діяльності та припинення громадських об`єднань регламентовані Законом України "Про громадські об`єднання".
Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1 Закону України "Про громадські об`єднання" громадське об`єднання – це добровільне об`єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів. Громадське об`єднання за організаційно-правовою формою утворюється як громадська організація або громадська спілка. Громадське об`єднання може здійснювати діяльність зі статусом юридичної особи або без такого статусу. Громадське об`єднання зі статусом юридичної особи є непідприємницьким товариством, основною метою якого не є одержання прибутку.
Громадська організація – це громадське об`єднання, засновниками та членами (учасниками) якого є фізичні особи (частина третя статті 1 Закону України "Про громадські об`єднання").
Згідно з частиною першою статті 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.
Частиною третьою статті 23 Закону України "Про громадські об`єднання" унормовано, що громадське об`єднання зі статусом юридичної особи, створені ним юридичні особи (товариства, підприємства) зобов`язані вести бухгалтерський облік, фінансову та статистичну звітність, бути зареєстрованими в податкових органах та сплачувати до бюджету обов`язкові платежі відповідно до закону. Надання громадським об`єднанням, створеним ними юридичним особам (товариствам, підприємствам) пільг, у тому числі з оподаткування, здійснюється на підставах та в порядку, визначених законом.
В силу частини сьомої статті 23 Закону України "Про громадські об`єднання" громадські об`єднання зобов`язані: 1) зберігати правоустановчі документи, документи, в яких міститься інформація про діяльність, яка провадилася відповідно до мети (цілей) та завдань; зберігати і регулярно оновлювати інформацію, достатню для ідентифікації згідно з вимогами закону кінцевих бенефіціарних власників (контролерів), засновників, керівників, членів керівних органів та довірених осіб громадського об`єднання, а також надавати її державному реєстратору у випадках та в обсязі, передбачених законом. Ця інформація не може бути віднесена до інформації з обмеженим доступом; 2) готувати річні фінансові звіти із зазначенням детального аналізу доходів і витрат; 3) здійснювати заходи контролю, щоб забезпечити зарахування і витрачання повністю всіх коштів у спосіб, що узгоджується з цілями та завданнями заявленої діяльності громадського об`єднання; 4) забезпечити ведення обліку та зберігання не менше п`яти років усіх необхідних облікових документів стосовно внутрішніх та міжнародних операцій, а також інформації, зазначеної у пунктах 1 і 2 цієї частини, і надавати її компетентним державним органам на відповідний запит, а також в інших випадках, передбачених законодавством.
За умовами частин першої, другої статті 24 Закону України "Про громадські об`єднання" громадське об`єднання зі статусом юридичної особи для виконання своєї статутної мети (цілей) має право володіти, користуватися і розпоряджатися коштами та іншим майном, яке відповідно до закону передане такому громадському об`єднанню його членами (учасниками) або державою, набуте як членські внески, пожертвуване громадянами, підприємствами, установами та організаціями, набуте в результаті підприємницької діяльності такого об`єднання, підприємницької діяльності створених ним юридичних осіб (товариств, підприємств), а також майном, придбаним за рахунок власних коштів, тимчасово наданим у користування (крім розпорядження) чи на інших підставах, не заборонених законом. Право власності громадського об`єднання зі статусом юридичної особи реалізовує його вищий орган управління в порядку, передбаченому законом та статутом громадського об`єднання. Окремі функції щодо управління майном за рішенням вищого органу управління громадського об`єднання можуть бути покладені на створені ним відповідно до статуту керівні органи, юридичні особи (товариства, підприємства), відокремлені підрозділи таких об`єднань або передані громадським спілкам, утвореним цими громадськими об`єднаннями.
Згідно з частинами першою, другою статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством, або власник відповідно до законодавства та установчих документів (частини перша-третя статті 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").
Відповідно до пунктів 6.1, 6.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995 (далі – Положення), первинні документи та регістри бухгалтерського обліку, що пройшли обробку, бухгалтерська та інша звітність підлягають обов`язковій передачі до архіву. Первинні документи та регістри бухгалтерського обліку, що пройшли обробку, бухгалтерська та інша звітність до передачі їх до архіву підприємства, установи повинні зберігатися в бухгалтерській службі у спеціальних приміщеннях або зачинених шафах під відповідальністю осіб, уповноважених головним бухгалтером.
У пунктах 6.6, 6.7 Положення вказано, що строк зберігання первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, бухгалтерської та іншої звітності в архіві підприємства, установи визначається згідно з нормативно-правовим актом з питань визначення строків зберігання документів, затвердженим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері архівної справи і діловодства. Зберігання первинних документів та регістрів бухгалтерського обліку, що пройшли обробку і були підставою для складання звітності, а також бухгалтерської та іншої звітності, оформлення і передачу їх до архіву забезпечує головний бухгалтер підприємства, установи або особа, яка забезпечує ведення бухгалтерського обліку підприємства.
Пунктом 6.10 Положення передбачено, що у разі пропажі або знищення первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку і звітності керівник підприємства, установи письмово повідомляє про це правоохоронні органи та наказом призначає комісію для встановлення переліку відсутніх документів та розслідування причин їх пропажі або знищення. Для участі в роботі комісії запрошуються представники слідчих органів, охорони і державного пожежного нагляду. Результати роботи комісії оформляються актом, який затверджується керівником підприємства, установи. Копія акта надсилається органу, в сфері управління якого перебуває підприємство, установа, а також територіальним органам центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, та центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну митну політику, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань митної справи, - підприємствами та місцевому фінансовому органу - установами, в 10-денний строк.
В силу пункту 35 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою правління Національного банку України №148 від 29.12.2017, касові документи після складання касиром звіту та оброблення цього звіту комплектуються в хронологічному порядку, нумеруються, формуються в справи відповідно до номенклатури справ та зберігаються відповідно до законодавства України відповідальною особою, на яку керівником покладено обов`язок щодо їх зберігання. Касові документи виносяться з приміщення установи/підприємства тільки за письмовим дозволом керівника або головного бухгалтера. До кінця робочого дня такі документи обов`язково повинні бути повернуті до приміщення установи/підприємства.
Положеннями пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України №301 від 27.04.1993 "Про трудові книжки працівників" визначено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Єдині вимоги щодо створення управлінських документів і роботи зі службовими документами, а також порядок їх архівного зберігання в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності відображені у Правилах організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України №1000/5 від 18.06.2015 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 22.06.2015 за №736/27181 (далі – Правила).
Згідно з пунктом 1 Розділу XV Правил під час зміни керівника установи наявність і стан документів (справ), що знаходяться в діловодстві структурних підрозділів та в архіві, а також облікових документів та довідкового апарату до них відбиваються окремим розділом в акті приймання-передавання установи. Відповідно до облікових даних служби діловодства та архіву в акті наводяться окремо кількість документів, що знаходяться в діловодстві, та кількість справ, що зберігаються в архіві, у тому числі кількість справ, що внесені до Національного архівного фонду.
Враховуючи вищевикладені норми законодавства та положення статуту Громадської організації "Гаражне товариство "Портовик-1", колегія суддів зазначає про те, що саме на голову правління, як керівника юридичної особи – позивача, протягом часу перебування його на вказаній посаді була покладена відповідальність за організацію бухгалтерського обліку, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, а також збереження трудових книжок. 
При цьому колишній керівник (голова правління) має передати новопризначеному керівнику за актом приймання-передавання всі документи, які знаходяться в діловодстві останнього та які були створені/набуті під час його перебування на посаді (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.05.2021 у справі №759/9008/19).
У статті 179 Цивільного кодексу України зазначено, що річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.
Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі (частина друга статті 181 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 183 Цивільного кодексу України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.
За умовами статті 184 Цивільного кодексу України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою.
Згідно зі статтею 185 Цивільного кодексу України споживною є річ, яка внаслідок одноразового її використання знищується або припиняє існувати у первісному вигляді. Неспоживною є річ, призначена для неодноразового використання, яка зберігає при цьому свій первісний вигляд протягом тривалого часу.
У частині першій статті 190 Цивільного кодексу України закріплено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.
Документ – матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі (стаття 1 Закону України "Про інформацію").
Відтак документ є рухомою, неподільною, визначеною індивідуальними ознаками, неспоживчою річчю, тобто виступає майном у розумінні цивільного законодавства. Водночас особливістю документа як майна є те, що він не має номінальної вартості та не обліковується в бухгалтерському обліку.
Таким чином, документи, які позивач просить зобов`язати відповідача повернути, є майном, яке належить на праві власності громадській організації, носить виключно документарний характер, не має номінальної вартості. 
Саме такий правовий висновок Великої Палати Верховного Суду міститься в постанові від 11.05.2021 у справі №759/9008/19.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод унормовано, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Частинами першою, другою статті 325 Цивільного кодексу України унормовано, що суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.
Згідно з приписами статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
В силу статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Статтею 321 Цивільного кодексу України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
У частині третій статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої, другої статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.
Принцип змагальності сторін полягає в тому, що сторони у процесі зобов`язані в процесуальній формі довести свою правоту, за допомогою поданих ними доказів переконати суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень.
Отже, даний принцип забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладення тягаря доказування на сторони.
Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
В силу частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, в господарському процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.
Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).
Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях та містити неточності у встановленні обставин, які мають вирішальне значення для правильного вирішення спору, натомість висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки мають бути вичерпними, відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами.
Даний висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується з правовою позицією об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеною в постанові від 05.06.2020 у справі №920/528/19.
Суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що у матеріалах справи відсутні та відповідачем до місцевого господарського суду не подано жодного доказу на підтвердження передання ним позивачеві документації, створеної або набутої за період з 03.08.2021 по 15.08.2022 (період перебування ОСОБА_1 на посаді голови правління Громадської організації "Гаражне товариство "Портовик-1"), а також установчих документів (оригінал статуту, обов`язок зберігання якого передбачений частиною сьомою статті 23 Закону України "Про громадські об`єднання") та круглої печатки Громадської організації "Гаражне товариство "Портовик-1".
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком Господарського суду Одеської області про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання ОСОБА_1 повернути Громадській організації "Гаражне товариство "Портовик-1" документи та майно даної громадської організації, а саме: оригінал чинної редакції статуту Громадської організації "Гаражне товариство     "Портовик-1"; оригінали касових книг, прибуткових і видаткових ордерів, відомостей про виплату заробітної плати (за період з 03.08.2021 по 15.08.2022); оригінали документів фінансової звітності (за період з 03.08.2021 по 15.08.2022); оригінали протоколів загальних зборів, конференцій та протоколів правління Громадської організації "Гаражне товариство "Портовик-1" (за період з 03.08.2021 по 15.08.2022); оригінали актів ревізійної комісії (за період з 03.08.2021 по 15.08.2022); оригінали кошторисів доходів і витрат (за період з 03.08.2021 по 15.08.2022); оригінали щорічних звітів керівних органів щодо виконання затверджених загальними зборами кошторисів доходів та витрат (за період з 03.08.2021 по 15.08.2022); оригінали договірної документації, актів виконаних робіт і наданих послуг (за період з 03.08.2021 по 15.08.2022); оригінали вхідної і вихідної кореспонденції, журналів реєстрації вхідної і вихідної документації (за період з 03.08.2021 по 15.08.2022); оригінали документації з судово-претензійної роботи (за період з 03.08.2021 по 15.08.2022); оригінали штатних розкладів, трудових договорів, наказів, трудових книжок працівників Громадської організації "Гаражне товариство "Портовик-1" (за період з 03.08.2021 по 15.08.2022); оригінали документів про інвентаризацію майна та коштів Громадської організації "Гаражне товариство "Портовик-1" (за період з 03.08.2021 по 15.08.2022); оригінали платіжно-розрахункової документації (за період з 03.08.2021 по 15.08.2022); круглу печатку Громадської організації "Гаражне товариство "Портовик-1".
Водночас, з огляду на недоведеність позивачем факту передачі ОСОБА_1 документації, яка була створена або набута за період з 2012 року по 02.08.2021 включно (тобто за період до призначення відповідача на посаду голови правління Громадської організації "Гаражне товариство "Портовик-1"), суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про необхідність відмови у задоволенні позову в частині зобов`язання відповідача повернути позивачу документацію за вказаний період.
Посилання апелянта на те, що документи, стосовно повернення яких заявлено позовні вимоги у цій справі, були отримані позивачем від бухгалтера Громадської організації "Гаражне товариство "Портовик-1" – ОСОБА_23 на підставі акту приймання передачі документів б/н від 17.08.2022, копія якого міститься у матеріалах справи, колегією суддів оцінюються критично, оскільки вказані твердження спростовуються безпосередньо самим змістом цього акту.
Доводи ОСОБА_1 про залишення ним документів та майна позивача, у тому числі круглої печатки та оригіналу чинної редакції статуту, у приміщенні адміністративної будівлі, обґрунтовано були відхилені судом першої інстанції, тому що вони не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.
Твердження скаржника про недоведеність позивачем наявності у відповідача витребуваної документації та взагалі факту її існування в натурі апеляційним господарським судом не приймаються до уваги, адже саме відповідач в силу набуття статусу голови правління Громадської організації "Гаражне товариство "Портовик-1" мав доступ до відповідних документів, у зв`язку з чим відповідно до імперативних вимог чинного законодавства набув відповідальність за їх збереження та обов`язок передати останні новопризначеному керівнику позивача, тим більше, що жодних доказів втрати/знищення таких документів до місцевого господарського суду надано не було.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання ОСОБА_1 повернути позивачеві монофункціональний пристрій (ксерокс, сканер, принтер), то колегія суддів також не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки саме по собі рішення правління Громадської організації "Гаражне товариство "Портовик-1", оформлене протоколом №3 від 18.05.2019, про намір закупити відповідний монофункціональний пристрій жодним чином не підтверджує фактичну реалізацію цього рішення шляхом придбання такого пристрою з певними індивідуальними ознаками. Водночас, крім вищенаведеного рішення правління, позивачем не було поданого жодного належного та допустимого доказу на підтвердження наявності у володінні відповідача належного Громадській організації "Гаражне товариство "Портовик-1" певного монофункціонального пристрою.
Доводи апелянта про неможливість одночасного застосування у спірних правовідносинах норм статей 387 та 391 Цивільного кодексу України жодним чином не впливають на правильність висновку місцевого господарського суду про часткове задоволення позову у даній справі, тим більше, що не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Стосовно тверджень ОСОБА_1 про неправильність проведеного Господарським судом Одеської області розподілу судових витрат апеляційний господарський суд зазначає наступне.
В силу частини дев`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Зазначеною нормою визначено два випадки, за яких суд з власної ініціативи може відступити від загального правила розподілу судових витрат: 1) зловживання стороною чи її представником процесуальними правами; 2) виникнення спору внаслідок неправильних дій сторони.
Отже, частина дев`ята статті 129 Господарського процесуального кодексу України наділяє господарський суд дискреційними повноваженнями щодо покладання на сторону, внаслідок неправильних дій якої виник спір, судових витрат повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору, однак, за умови, що відповідний висновок суду має бути належним чином обґрунтованим. Наведена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною.
При цьому, норма частини дев`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України є спеціальною в співвідношенні із загальною нормою частини 4 цієї ж статті, та, як наслідок, підлягає пріоритетному застосуванню.
Саме такий правовий висновок Верховного Суду викладено в постанові від 21.03.2023 у справі №911/813/21.
З огляду на викладене, беручи до уваги те, що спір у даній справі виник внаслідок неправильних дій відповідача, який не вчинив жодних дій, що свідчили б про намір останнього повернути документи та майно Громадської організації "Гаражне товариство "Портовик-1" після припинення перебування на посаді керівника вказаної юридичної особи, Південно-західний апеляційний господарський суд вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про покладення витрат позивача зі сплати судового збору у повному обсязі на відповідача згідно з частиною дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
У викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах (правова позиція Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16).
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
В силу статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із чим дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.
Доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції; твердження апелянта про порушення Господарським судом Одеської області норм права при ухваленні рішення від 12.10.2023 у справі №916/542/23 не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового акту колегія суддів не вбачає.
Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.
Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 12.10.2023 у справі №916/542/23 – без змін.
Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на ОСОБА_1 .
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено та підписано 30.05.2024.

Головуючий суддя                                                                                 С.В. Таран

Суддя                                                                                                     К.В. Богатир

Суддя                                                                                                     Л.В. Поліщук