П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
22 травня 2024 року                                                                                                 місто  Київ
                                                                                          справа № 761/15185/23
                                                                                           провадження №22-ц/824/3665/2024
 
 Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д.,  Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання -  Височанської Н.В., 
сторони: 
 позивач - ОСОБА_1 
відповідач  - ТОВ «Юрфактор Сервіс»
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану адвокатом  Озераном Олексієм Сергійовичем,
на  рішення Шевченківського  районного суду м.Києва    від  9 листопада  2023 року, ухвалене у складі судді Мальцева Д.О.,-
 
                                                       В С Т А Н О В И В:
 
У  травні 2023 року  позивач  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «Юрфактор Сервіс»,  в якому просив  усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 квартирою АДРЕСА_1 , а саме: виселити ТОВ «Юрфактор Сервіс» із квартири АДРЕСА_1 ; зобов`язати ТОВ «Юрфактор Сервіс» надати ОСОБА_1 безперешкодний доступ до належної йому квартири до моменту відновлення окремого входу до квартири; заборонити ТОВ «Юрфактор Сервіс» чинити перешкоди у відновленні цілісності конструкції суцільної стіни між квартирою АДРЕСА_2 та квартирою АДРЕСА_3    цього ж будинку, відновлення доступу до квартири шляхом відновлення дверного отвору та встановлення вхідних дверей в квартирі АДРЕСА_1 .
Позов обґрунтовано тим, що  позивач є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування, укладеного із ОСОБА_2 11 грудня 2019 року. З 2019 року у вказаній   квартирі ані позивач, ані інші особи не проживали, квартира була зачинена.
У лютому 2022 року позивач від сусіда дізнався про те, що нові власники квартири АДРЕСА_4 роблять ремонт і в процесі цього ремонту зруйнували перекриття між квартирами АДРЕСА_4 та АДРЕСА_3 , замурували вхід до квартири АДРЕСА_3 , і таким чином, незаконно захопили квартиру позивача.
Позивач не надавав будь-якого дозволу на користування, володіння чи розпорядження своєю квартирою, між позивачем та відповідачем жодних правочинів щодо квартири АДРЕСА_3 не укладалось. Відповідач заволодів квартирою позивача протиправно, без будь-якої правової підстави. Квартира вибула із володіння позивача поза його волею.
На даний час квартирою АДРЕСА_3 володіє відповідач. Доступу до квартири позивач не має, оскільки потрапити до свого житла можливо тільки через квартиру АДРЕСА_4 , яка належить ТОВ «Юрфактор сервіс». При подальших спробах відновлення закладеного входу в квартиру АДРЕСА_3 , представники ТОВ «Юрфактор сервіс» чинили фізичні перешкоди законному власнику квартири - позивачу.
Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 9 листопада 2023 року  відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Юрфактор Сервіс» про виселення, усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 .
Не погоджуючись з таким рішенням, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Озеран О.С. подав апеляційну скаргу, в  якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Вважає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, ухваленим із неповним з`ясуванням обставин справи та порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду є такими, що не відповідають обставинам справи.
Єдиною підставою для відмови в задоволенні позову є виключно те, що,на думку суду першої інстанції, позивач не надав доказів того, що саме відповідач чинить перешкоди позивачеві у користуванні його власністю. Однак з таким висновком суду першої інстанції позивач категорично не погоджується.
На підтвердження наявності у позивача перешкод у користуванні своєю власністю та спричинення таких порушень зі сторони відповідача надавались докази:     висновок експерта №20-05-2023 від 22 травня 2023 року за результатами проведення будівельно-технічної експертизи у цивільній справі № 761/15185/23, відповідно до якого експерт прийшов до висновку про відсутність входу до житлової квартири АДРЕСА_1 , що робить неможливим функціонування та використання даної квартири за призначенням у якості ізольованої житлової квартири;  роздруківка витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо права власності за ТОВ «Юрфактор Сервіс» на квартиру АДРЕСА_4 ; копія постанови про закриття кримінального провадження від 18 листопада 2022 року; копія заяви ОСОБА_1 від 24 березня 2023 року до Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві; копія довідки від Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві від 11 квітня 2023 року; копія скарги ОСОБА_1 до Державної інспекції архітектури та містобудування України від 24 квітня 2023 року.
Позивач вживав заходів для відновлення закладеного входу в свою квартиру, однак при спробах відновлення закладеного входу в квартиру АДРЕСА_3 , представники ТОВ «Юрфактор сервіс» чинили фізичні перешкоди законному власнику квартири, у зв`язку з чим ОСОБА_1 неодноразово звертався до правоохоронних та контролюючих органів за захистом свої порушених прав та притягненням винних осіб до відповідальності. Звернення до правоохоронних та контролюючих органів результатів не дали, тому позивач звернуся за захистом свого права до суду. У даний час квартирою АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_1 , фактично володіє відповідач. Доступу до квартири позивач не має, оскільки потрапити до свого житла можливо тільки через квартиру АДРЕСА_4 , яка належить ТОВ «Юрфактор сервіс», які в процесі ремонту зруйнували перекриття між квартирами АДРЕСА_4 та АДРЕСА_3 , замурували вхід до квартири АДРЕСА_3 , і, таким чином, незаконно захопили квартиру позивача. Вказані дії вчинено саме відповідачем, оскільки виключно у нього є така можливість, з огляду на те, що це сусідні квартири, та лише дані квартири межували спільною стіною, яка булу перекриттям між квартирами АДРЕСА_4 та АДРЕСА_3 .
Позивач   ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив  виселити ТОВ «Юрфактор Сервіс» із квартири АДРЕСА_1 ; зобов`язати ТОВ «Юрфактор Сервіс» надати ОСОБА_1 безперешкодний доступ до належної йому квартири АДРЕСА_1 до моменту відновлення окремого входу до квартири АДРЕСА_1 ; заборонити ТОВ «Юрфактор Сервіс» чинити перешкоди у відновленні цілісності конструкції суцільної стіни між квартирою АДРЕСА_2 та квартирою АДРЕСА_1 , відновлення доступу до квартири шляхом відновлення дверного отвору та встановлення вхідних дверей в квартирі АДРЕСА_1 .
Судом першої інстанції не надано належаної правової оцінки жодній з позовних вимог позивача та правових підстав наведених позивачем для їх обґрунтування, що свідчить про неповне з`ясування обстави справи, яке є підставою для скасування оскаржуваного рішення.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ " Юрфактор Сервіс" заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Пояснила, що відповідач ТОВ " Юрфактор Сервіс" є власником виключно квартири АДРЕСА_2 . Жодних втручань у конструкцію квартири АДРЕСА_1 відповідач ніколи не здійснював, оскільки такі дії є протизаконними та тягнуть за собою цивільну та кримінальну відповідальність. Зазначає, що ТОВ " Юрфактор Сервіс" є неналежним відповідачем у справі. Звернула увагу на те, що у пункті  3 договору дарування, який позивач ОСОБА_1 надав суду, як правовстановлюючий документ на квартиру АДРЕСА_3 , зазначено, що дарувальник  володіє квартирою АДРЕСА_5 на підставі свідоцтва на  право власності на житло, виданого відділом приватизації Радянської районної ради народних депутатів м.Києва від 20 листопада 1995 року згідно з розпорядженням №11870 від 20 листопада 1995 року, яке не видавалось, що підтверджується  відповіддю Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації від 22 серпня 2023 року № 109/4956. У зв`язку з чим, вважає, що підтвердження права власності  позивача відсутнє, а реєстрація права власності позивача  на квартиру АДРЕСА_3 здійснена із порушенням норм чинного законодавства. Копія технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 , виготовлено ТОВ " БТІ " Альтернатива", яке, на адвокатський запит, надало відповідь, що останнє не здійснювало  виготовлення такої технічної документації на вказану квартиру, такий запит є не першим, пов`язаниим з підробленням технічної документації, яку видавали під реквізитами  ТОВ " БТІ " Альтернатива". За фактом підробки технічної документації  відкрито ряд кримінальних проваджень.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Мироненко М.Д. доводи апеляційної скарги підтримала, просила апеляційну скаргу задовольнити, рішення  суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.   
В судовому засіданні представники відповідача ТОВ «Юрфактор Сервіс» - адвокати Мірошніченко І.Ю. та Гнідунець А.В. заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення суду, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом установлено, що відповідачу ТОВ «Юрфактор сервіс» на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_6 , що підтверджується свідоцтвом від 10 травня 2019 року, яке посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорнєй В.В., зареєстровано в реєстрі за №660, а також  довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №344411168 від 28 серпня 2023 року.
Як зазначає відповідач у своїх поясненнях, жодних втручань у конструкцію квартири АДРЕСА_3 він ніколи не здійснював та не має намірів здійснювати, оскільки такі дії є протизаконними та тягнуть за собою цивільну та кримінальну відповідальність.
З наявних в матеріалах справи доказів, на які посилається позивач  в позовній заяві, вбачається, що 11 грудня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір дарування  квартири АДРЕСА_1 .
З 2019 року у вказаній квартирі ані позивач, ані інші особи не проживали, квартира була зачинена.
У лютому 2022 року позивач від сусіда дізнався про те, що нові власники квартири АДРЕСА_4 (яка межує і є сусідньою із квартирою АДРЕСА_3 ) роблять ремонт, і в процесі цього ремонту зруйнували перекриття між квартирами АДРЕСА_4 та АДРЕСА_3 , замурували вхід до квартири АДРЕСА_3 , і, таким чином, незаконно захопили квартиру позивача.
Згідно висновку № 20-05-2023 від 22 травня 2023 року, за результатами проведення будівельно-технічної експертизи експерт прийшов до висновку про відсутність входу до житлової квартири АДРЕСА_1 , що робить неможливим функціонування та використання даної квартири за призначенням у якості ізольованої житлової квартири.
Допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_3 також не підтвердила, що саме відповідач в процесі ремонту зруйнував перекриття між квартирами АДРЕСА_4 та АДРЕСА_3 , замурував вхід до квартири АДРЕСА_3 та чинить перешкоди у користуванні житловою квартирою АДРЕСА_1 .
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав доказів на підтвердження того, що саме відповідач порушив його право власності та чинить перешкоди у користуванні цією власністю.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно із ст. ст. 4 ч. 1; 5 ч. 1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 1 1 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317. 319, 321 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь -яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь - яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому немає значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6- 709цс16).
Пунктом 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ  № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 визначено, що відповідно до положень ст. ст.  391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права: визнання правочину недійсним; припинення дії. яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Суд першої інстанції на підставі досліджених доказів встановив, що позивачем ОСОБА_1 не доведено, що саме ТОВ «Юрфактор Сервіс» порушив його право власності та чинить перешкоди у користуванні власністю.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність  або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків. Встановлених цим Кодексом.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).
Згідно з ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування..
Відповідно до  ст.89 ЦПК України суд оцінює докази  за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним  у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її не доведення.
У постанові від 18 березня 2020 року  у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставинам не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 4 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17.
Верховний Суд зауважує, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.
Доводи апеляційної скарги, що позивачем  надані докази, того  що  відповідач ТОВ «Юрфактор Сервіс»  своїми діями перешкоджає позивачу у користуванні власністю, а саме квартирою АДРЕСА_1 , суд апеляційної інстанції  вважає необґрунтованими, враховуючи наступне.   
Згідно з витягу з Державного  реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності  на квартиру АДРЕСА_2 зареєстроване за ТОВ «Юрфактор Сервіс».   Таке право набуте на підставі  свідоцтва, виданого 10 травня 2019 року  приватним нотаріусом КМНО Чорнєй В.В.
Відповідно до  висновку експерта №20-05-2023 року від 22 травня 2023 року,  в ході проведення експертизи встановлено, що вхід до житлової квартири АДРЕСА_1 відсутній, що робить неможливим функціонування та використання даної квартири за призначенням у якості ізольованої житлової квартири.  При цьому, будучи допитаною в судовому засіданні  експерт ОСОБА_3 не підтвердила, що саме  відповідач  в процесі ремонту зруйнував перекриття між квартирами АДРЕСА_4 та АДРЕСА_3 , замурував вхід до квартири АДРЕСА_3 та чинить перешкоди у користуванні житловою квартирою ОСОБА_1 . 
Постановою Шевченківського УП ГУНП у м.Києві  ід 18 листопада 2022 року встановлено, що 5 лютого 2022 року за адресою: АДРЕСА_7 невстановлені особи заблокували вхід до квартири, а саме заклали вхід цеглою. 6 лютого 2022 року дана подія була внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022105100000542 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 356 КК України. Кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діяннях складу кримінального правопорушення.
Відповідно до довідки  Шевченківського УП ГУ НП у м.Києві за результатами перевірки по зверненню ОСОБА_1 від 11 квітня 2023 року було встановлено, що при вивчені вказаних матеріалів встановлено відсутність даних, які б вказували на наявність кримінального  правопорушення та неможливість у зв`язку з цим внесення відповідної інформації до Єдиного реєстру  досудових розслідувань.
Проаналізувавши надані суду документи, суд вважає, що жоден з них не є належним та допустимим доказом тих обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, а саме: те,  що відповідач ТОВ «Юрфактор Сервіс» заволодів  квартирою АДРЕСА_1 ,  право на яку  зареєстровано за ОСОБА_1 , та чинить останньому  будь-які перешкоди у користуванні та розпорядженні його майном. 
Отже, встановивши, що  стороною позивача не доведені обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення всіх позовних вимог. Доводи апеляційної скарги  висновків суду не спростовують, на законність ухваленого рішення не впливають.  
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги позивача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а  апеляційної скарги - без задоволення.          
Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану адвокатом  Озераном Олексієм Сергійовичем, залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського  районного суду м.Києва    від  9 листопада  2023 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Постанова складена 27 травня 2024 року.

 
Суддя-доповідач:                                                                     О.І. Шкоріна 

Судді:                                                                                        Л.Д. Поливач

                                                                                                   А.М. Стрижеус