ПОСТАНОВА                                                   
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 травня 2024 року 
м. Київ
 
справа № 753/11250/14-ц
провадження № 61-9440св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.,
 
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідачі: відділ державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві, начальник відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції в місті Києві Мацюк Олена Володимирівна, державний виконавець відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві Рубан Любов Іванівна, управління Державної казначейської служби України у Дарницькому районі міста Києва,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) на ухвалу Київського апеляційного суду від 26 травня 2023 року у складі колегії суддів: Шебуєвої В. А., Матвієнко Ю. О., Крижанівської Г. В.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві (далі – ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві), начальника ВДВС Дарницького РУЮ у м. КиєвіМацюк Олени Володимирівни, державного виконавця ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві Рубан Любові Іванівни, управління Державної казначейської служби України у Дарницькому районі міста Києва про відшкодування майнової та моральної шкоди.
Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 23 січня 2016 року позов задоволено частково.
Стягнено з управління Державної казначейської служби України у Дарницькому районі міста Києва в особі Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві за рахунок коштів державного бюджету шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунка на користь ОСОБА_1 1 136 800,00 грн матеріальної шкоди, завданої незаконними діями та бездіяльністю ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві, 100 000,00 грн моральної шкоди, завданої незаконними діями та бездіяльністю ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві, 3 897,60 грн судового збору, а всього 1 240 697,60 грн.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві, начальника ВДВС Дарницького РУЮ Мацюк О. В., державного виконавця ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві Рубан Л. І., управління Державної казначейської служби України у Дарницькому районі м. Києва про відшкодування 2 837 551,00 грн матеріальної шкоди та 1 900 000,00 грн моральної шкоди відмовлено.
Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 14 грудня 2016 року заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 січня 2016 року змінено.
Стягнено з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання з рахунка, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів державної влади, за бюджетною програмою 3504030 на користь ОСОБА_1 1 136 800,00 грн матеріальної шкоди та 20 000,00 грн моральної шкоди, завданих незаконними діями та бездіяльністю ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві. В іншій частині заочне рішення залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 07 листопада 2018 року касаційні скарги заступника прокурора міста Києва та Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві задоволено частково.
Рішення Апеляційного суду міста Києва від 14 грудня 2016 року в частині стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання з рахунка, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів державної влади, за бюджетною програмою 3504030 на користь ОСОБА_1 1 136 800,00 грн матеріальної шкоди скасовано. Справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін.
За результатами нового апеляційного розгляду постановою Київського апеляційного суду від 24 травня 2022 року апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Управління Державної казначейської служби України у Дарницькому районі міста Києва, ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві задоволено частково.
Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 січня 2015 року в частині відшкодування матеріальної шкоди скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково.
Стягнено з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 1 902 000,00 грн на відшкодування матеріальної шкоди, завданої незаконними діями та бездіяльністю ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві.
В іншій частині позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 30 листопада 2022 року касаційну скаргу Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі – Дарницький ВДВС у м. Києві) залишено без задоволення, постанову Київського апеляційного суду від 24 травня 2022 року залишено без змін.
14 грудня 2022 року Дарницький ВДВС у м. Києві подав заяву про перегляд у зв`язку з новоявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 24 травня 2022 року, а також порушив питання про поновлення процесуального строку на подання цієї заяви.
Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_2 належала квартира АДРЕСА_1 на підставі рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 травня 2010 року. Проте рішенням Апеляційного суду Київської області від 18 квітня 2011 року рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 травня 2010 року скасовано, у позові ОСОБА_2 про визнання права власності на вказану квартиру відмовлено. Зазначеним рішенням встановлено незаконність набуття ОСОБА_2 права власності на квартиру. Крім того, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 грудня 2011 року визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Вказані обставини взагалі виключали можливість звернення стягнення на вказану квартиру як майно боржника ОСОБА_2 в межах виконавчого провадження про стягнення коштів на користь позивача ОСОБА_1 . Отже, у судів не було підстав для висновку про завдання ОСОБА_1 збитків унаслідок відчуження ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . 
Як на підставу для поновлення строку на подання заяви про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 24 травня 2022 року заявник посилався на те, що про існування обставин, на які він посилається, як на нововиявлені, Дарницькому ВДВС у м. Києві стало відомо при розгляді справи у суді касаційної інстанції. Повний текст судових рішень, які підтверджують наявність нововиявлених обставин, а саме: рішення Апеляційного суду Київської області від 18 квітня 2011 року та рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 грудня 2011 року, відділ отримав лише 17 та 18 листопада 2022 року. Крім того, постанова Київського апеляційного суду від 24 травня 2022 року переглядалася в касаційному порядку. Постанову Верховного Суду від 30 листопада 2022 року, якою закінчено касаційний розгляд, відділ отримав 12 грудня 2022 року.
Просить поновити строк на подання заяви про перегляд у зв`язку з новоявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 24 травня 2022 року. Постанову Київського апеляційного суду від 24 травня 2022 року скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в позові.
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 травня 2023 року в задоволенні заяви Дарницького ВДВС у м. Києві про поновлення процесуального строку на подання заяви про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 24 травня 2022 року відмовлено. Заяву Дарницького ВДВС у м. Києві про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 24 травня 2022 року залишено без розгляду.
Залишаючи заяву без розгляду, суд апеляційної інстанції виходив з того, що рішення Апеляційного суду Київської області, яким скасовано рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 травня 2010 року про визнання за  ОСОБА_2 права власності на квартиру АДРЕСА_1 , було ухвалене 18 квітня 2011 року, тобто за 11,5 року до звернення із цією заявою.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області, яким було визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 07 грудня 2010 року, укладений між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , було ухвалене 13 грудня 2011 року, тобто за 11 років до звернення із цією заявою.
Крім того, Дарницький ВДВС у м. Києві посилався на рішення Апеляційного суду Київської області від 18 квітня 2011 року та рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 грудня 2011 року у касаційній скарзі, датованій 08 серпня 2022 року.
Отже, Дарницький ВДВС у м. Києві пропустив строк на перегляд постанови Київського апеляційного суду від 24 травня 2022 року без поважних причин. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У червні 2023 року Дарницький ВДВС у м. Києві звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 26 травня 2023 року, просить її скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що заявник та його посадові особи учасниками справ № 2-1147/10, № 22ц-788/2011, № 2-3250/11 не були, до участі в розгляді справ не залучалися. Тому зазначене виключає можливість обізнаності заявника у період 2011–2022 років про наявність таких справ і результати їх розгляду у вигляді ухвалених рішень, а також можливості щодо перевірки інформації про чинність чи скасування відповідного рішення.
На його звернення Києво-Святошинський районний суд Київської області надав паперову копію повного тесту рішення від 13 грудня 2011 року у справі № 2-3250/11, яку він отримав 17 листопада 2022 року. Також на його звернення Фастівський міськрайонний суд Київської області надав паперові копії повного тесту рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 травня 2010 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 18 квітня 2011 року у справі
№ 22-ц-788/11, які він отримав 18 листопада 2022 року. Отже, в розумінні Закону України від 22 грудня 2005 року № 3262-IV «Про доступ до судових рішень» ознайомлення та доступ до вказаних судових рішень він отримав саме з моменту надходження повних текстів вказаних судових рішень, що надало можливість чітко та однозначно ідентифікувати сторін судових процесів, спірний об`єкт нерухомості (квартиру) як предмет позову, а також встановити інші обставини, що мають значення для справи.
14 грудня 2022 року його заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами надійшла до суду, у зв`язку з чим 15 грудня 2022 року проведено реєстрацію справи, за результатами якої присвоєно реєстраційний номер судової справи та призначено склад суду. 02 січня 2023 року проведено перереєстрацію справи, призначено інший складу суду. Проте лише 26 травня 2023 року Київський апеляційний суд через майже 6 місяців розглянув подану відділом заяву в частині питання, на вирішення якого законом надано п`ять календарних днів.
До заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 426 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України), застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.
Проте факт невідповідності заяви відділу про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами вимогам, встановленим статтею 426 ЦПК України, суд не встановлював, строк для усунення недоліків не надавав, відповідну ухвалу про залишення заяви без руху суд не постановляв. 
Однак відповідно до статті 427 ЦПК України інші підстави для повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без розгляду не передбачені, що, в свою чергу, свідчить про постановлення судом оскаржуваного рішення з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Аргументи інших учасників справи
Відзив ОСОБА_1 на касаційну скаргу мотивований тим, що у Дарницького ВДВС у м. Києві була наявна інформація про те, що квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_2 на підставі рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 травня 2010 року. Про вказане рішення також зазначено й у договорі купівлі-продажу від 07 грудня 2010 року, укладеному ОСОБА_2 з ОСОБА_3 та  ОСОБА_4 , що був доданий до позовної заяви. Отже, Дарницький ВДВС у м. Києві міг неодноразово перевірити, чи не було скасоване вказане рішення суду під час розгляду справи, який триває 13 років. Нездійснення таких дій Дарницьким ВДВС у м. Києві не може свідчити про поважність причин пропуску строку на звернення із цією заявою.
У касаційній скарзі від 08 серпня 2022 року Дарницький ВДВС у м. Києві долучив копії рішення Апеляційного суду Київської області від 18 квітня 2011 року та рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 грудня 2011 року, які він отримав через Єдиний державний реєстр судових рішень України. Таким чином, Дарницький ВДВС у м. Києві знав про рішення, на які посилається, ще під час процесу підготовки касаційної скарзі від 08 серпня 2022 року, яка була подана до суду, розглянута і відхилена. Тому посилання Дарницького ВДВС у м. Києві на те, що копії рішення Апеляційного суду Київської області від 18 квітня 2011 року та рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 грудня 2011 року є нововиявленими обставинами, є неприпустимим.
Під час подання касаційної скарги від 08 серпня 2022 року Дарницький ВДВС у м. Києві чітко зазначив сторін судового процесу ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та  ОСОБА_4 ) та адресу квартири, посилаючись на рішення Апеляційного суду Київської області від 18 квітня 2011 року та рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 грудня 2011 року. Проте у касаційній скарзі, датованій 26 червня 2023 року, Дарницький ВДВС у м. Києві сам собі суперечить, зазначаючи, що він вже не може ідентифікувати сторін судового процесу і йому потрібний повний текст судових рішень.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 25 липня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи.
У серпні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.
Позиція Верховного Суду
Підстави відкриття касаційного провадження та межі розгляду справи
Відповідно до абзацу другого частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Згідно зі статтею 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Касаційне провадження відкрито з підстави, передбаченої абзацом другим частини другої статті 389 ЦПК України.
Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, а саме статей 426, 427 ЦПК України.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, відзиву на неї, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 424 ЦПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, – учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення. 
З урахуванням частини першої цієї статті заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подана з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, – не пізніше трьох років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили (пункт 1 частини другої статті 424 ЦПК України).
Строки, визначені в частині другій цієї статті, не можуть бути поновлені (частина третя статті 424 ЦПК України).
Відповідно до частини першої, пункту 6 частини третьої статті 426 ЦПК України заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами за формою і змістом повинна відповідати вимогам цього Кодексу щодо оформлення заяв до суду першої інстанції. До заяви додається, зокрема у разі пропуску строку на подання заяви, – клопотання про його поновлення.
Згідно із частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
З огляду на зміст принципу змагальності у цивільному процесі, з урахуванням прав та обов`язків сторін у справі, визначених ЦПК України, суд виключно з ініціативи та у межах доводів сторін може поновити строк на звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.
У разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку.
Результат аналізу практики Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із такого: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) потрібно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.
Перелік поважних причин, які враховуються для поновлення пропущеного процесуального строку, законом не встановлено, вони визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення.
Поважними причинами пропуску строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волі заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або істотно ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.
Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку, суди мають враховувати, що оцінка поважності причин пропуску строку повинна здійснюватися індивідуально у кожній справі, а будь-які причини не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для його поновлення. Поновленню підлягає лише строк, який пропущений з об`єктивних і незалежних від волі та поведінки особи причин. Якщо строк поновлюється зі спливом значного проміжку часу без поважних причин, таке рішення порушує принцип правової визначеності.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція), яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору, що передбачає неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження чи перегляду рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.
Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій. Інститут строків у цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Отже, процесуальним законом встановлені часові обмеження на вчинення тих чи інших процесуальних дій, зокрема на подання заяви про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення, у разі недотримання яких суд тільки за обґрунтованим клопотанням та в межах доводів заявника може поновити строк на звернення до суду. У разі пропуску відповідного строку та за відсутності клопотання учасника справи про його поновлення суд залишає заяву без розгляду. Це правило не стосується пропуску присічного строку, який не підлягає поновленню навіть за наявності поважних причин його пропуску.
Як зазначалось вище, ЦПК України визначено, що заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подана протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення (пункт 1 частини першої статті 424 ЦПК України), але не пізніше трьох років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили (пункт 1 частини другої статті 424 ЦПК України).
Встановлено, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 18 квітня 2011 року рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 травня 2010 року скасовано, тобто за 11,5 року до звернення із заявою про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 24 травня 2022 року.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області, яким було визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 07 грудня 2010 року, укладений між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , було ухвалене 13 грудня 2011 року, тобто за 11 років до звернення із вказаною заявою. 
У заявника була наявна інформація про те, що квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_2 на підставі рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 травня 2010 року. 
Про вказане рішення також зазначено й у договорі купівлі-продажу від 07 грудня 2010 року, укладеному між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що доданий до позовної заяви.
Текст рішення Апеляційного суду Київської області від 18 квітня 2011 року був оприлюднений в Єдиному державному реєстрі судових рішень 27 серпня 2015 року, а рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 грудня 2011 року – 30 жовтня 2015 року. 
Отже, Дарницький ВДВС у м. Києві міг перевірити, чи не було скасоване вказане рішення суду під час розгляду справи. Нездійснення таких дій заявником не може свідчити про поважність причин пропуску строку на звернення із цією заявою. 
Посилання Дарницького ВДВС у м. Києві на те, що рішення Апеляційного суду Київської області від 18 квітня 2011 року та рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 грудня 2011 року заявник отримав лише 17 та 18 листопада 2022 року, є необґрунтованими, оскільки у касаційній скарзі від 08 серпня 2022 року в цій справі заявник посилався на рішення Апеляційного суду Київської області від 18 квітня 2011 року та рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 грудня 2011 року. 
Проте заявник взагалі не зазначив, коли саме йому стало відомо про наявність рішення Апеляційного суду Київської області від 18 квітня 2011 року та рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 грудня 2011 року. 
Дарницький ВДВС у м. Києві подав до суду апеляційної інстанції заяву, в якій просив поновити строк на подання заяви про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 24 травня 2022 року за нововиявленими обставинами, вважаючи при цьому, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував положення пункту 1 частини першої статті 424 ЦПК України, оскільки у цьому випадку строк на подання такої заяви необхідно обраховувати за правилами, визначеними пунктом 1 частини другої статті 424 ЦПК України (не пізніше трьох років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили), та вважаючи, що строк подання заяви про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 24 травня 2022 року не пропущено. 
Оскільки вказані доводи Дарницького ВДВС у м. Києві є помилковими, установивши, що заявник без поважних причин пропустив строк на подання заяви про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 24 травня 2022 року, суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про поновлення процесуального строку та дійшов правильного висновку про залишення такої заяви без розгляду.
Аргументи касаційної скарги про те, що заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами була подана 14 грудня 2022 року, проте Київський апеляційний суд розглянув її лише 26 травня 2023 року, майже через 6 місяців, водночас на вирішення її законом надано п`ять календарних днів, є необґрунтованими з огляду на таке.
14 грудня 2022 року до суду апеляційної інстанції надійшла заява Дарницького ВДВС у м. Києві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. 
Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 15 грудня 2022 року проведено розподіл справи № 753/11250/14-ц, за результатами якої призначено склад суду: ОСОБА_5 (суддя-доповідач), Сушко Л. П., Гуль В. В. (т. 5, а. с. 114).
Відповідно до розпорядження від 10 березня 2023 року № 333/06.1-01/23 «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ» проведено повторний автоматизований розподіл цієї справи у зв`язку з відставкою судді ОСОБА_5 (т. 5, а. с. 199).
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 15 грудня 2022 року проведено повторний автоматизований розподіл цієї справи, за результатами якого призначено склад суду: ОСОБА_6 (головуючий суддя), Матвієнко Ю. О., Крижанівська Г. В. (т. 5, а. с. 200).
Відповідно до листа від 14 березня 2023 року Київський апеляційний суд просить Дарницький районний суд міста Києва терміново направити на його адресу матеріали цієї справи на свою адресу (т. 5, а. с. 201).
Згідно з листом від 05 травня 2023 року Київський апеляційний суд повторно просить Дарницький районний суд міста Києва терміново направити на його адресу матеріали цієї справи на свою адресу (т. 5, а. с. 203).
23 травня 2023 року матеріали справи надійшли до суду апеляційної інстанції (т. 5, а. с. 205).
Враховуючи викладене, Київський апеляційний суд не порушив строків розгляду заяви, оскільки справа, яка переглядається, надійшла до суду апеляційної інстанції 23 травня 2023 року, а ухвала постановлена судом 26 травня 2023 року, тобто з дотримання умов, передбачених статтею 6 Конвенції.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції постановлена без додержання норм процесуального права, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на власному тлумаченні норм процесуального права. 
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Перевіривши правильність застосування судом норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваного судового рішення – без змін.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у цій справі оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) залишити без задоволення.
Ухвалу Київського апеляційного суду від 26 травня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                             А. С. Олійник
В. М. Ігнатенко 
І. М. Фаловська