Справа № 159/7672/23 	Головуючий у 1 інстанції: Панасюк С. Л. 	
Провадження № 22-ц/802/576/24  	  Доповідач: Шевчук Л. Я.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
04 червня 2024 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Шевчук Л. Я.,
суддів Данилюк В. А., Киці С. І.,
секретар с/з Трикош Н. І.,
з участю:
позивачки – ОСОБА_1 ,
представника відповідача – ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів по боргових зобов`язаннях, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21 березня 2024 року,
В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеними позовними вимогами, які обґрунтувала тим, що з 2011 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , який було розірвано 13 жовтня 2023 року. У шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_4 .
Позивачка також зазначала, що час шлюбу ними було придбано автомобіль марки «FORD FOCUS» 2005 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1 , який після розірвання шлюбу залишився в користуванні у відповідача ОСОБА_3 . Останній відчужив спільний автомобіль без її відома та згоди.
Згідно з висновком про вартість № 478-ТЗ від 01 грудня 2023 року вартість автомобіля марки «FORD FOCUS» 2005 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1 станом на 01 грудня 2023 року складає 161 050 грн.
Покликаючись на зазначені обставини, позивачка просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 в її користь вартість частки автомобіля марки «FORD FOCUS» 2005 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1 у розмірі 80 525,25 грн та судові витрати по справі.
У січні 2024 року відповідач ОСОБА_3 подав зустрічну позовну заяву про стягнення з ОСОБА_1 коштів по боргових зобов`язаннях, яку обґрунтував тим, що сторони перебували у зареєстровану шлюбі, який було розірвано. За час шлюбу ними було придбано автомобіль марки «FORD FOCUS» 2005 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1 .
ОСОБА_3 також зазначав, що кошти на придбання автомобіля ними було позичені у сестри ОСОБА_1 – ОСОБА_5 у розмірі 1 000 доларів США та у його сестри – ОСОБА_6 у розмірі 3 000 доларів США. Решта коштів були їх спільні, в тому числі були витрачені кредитні кошти.
Вважає, що отримуючи позику у своєї сестри в розмірі 3 000 доларів США на придбання автомобіля для потреб сім`ї, боргове зобов`язання щодо повернення виникло не лише в нього, а й у ОСОБА_1 . Він особисто у кінці 2023 року повернув позичені кошти своїй сестрі ОСОБА_6 у розмірі 3 000 доларів США.
Покликаючись на зазначені обставини та враховуючи розмір виплат проведений ним особисто на погашення боргу подружжя на загальну суму 4 000 доларів США, ОСОБА_3 у зустрічному позові просив суд стягнути з ОСОБА_1 в його користь 2 000 доларів США.
Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21 березня 2024 року у цій справі позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задоволено.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль марки «FORD FOCUS» 2005 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1 у розмірі 80 525 грн.
Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 у відшкодування витрат на оплату судового збору 1 211,20 грн.
У зустрічному позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів по боргових зобов`язаннях відмовлено.
Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на неповне з?ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, а зустрічний позов задовольнити.
У відзиві на апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначила, що позичені кошти на автомобіль в розмірі 1 000 доларів США не були повернуті її сестрі ОСОБА_7 , а також вказала, що у сестри відповідача ОСОБА_6 на автомобіль були позичені кошти в розмірі 1 000 доларів США, а не 3 000 доларів США, як стверджує ОСОБА_3 .
У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 – адвокат Хомич Ю. В. просив апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 задовольнити, позивачка ОСОБА_1 апеляційну скаргу заперечила, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, хоча у встановленому законом порядку був повідомлений про час та місце судового засідання, а тому апеляційний суд розглянув справу у його відсутності.
Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення позивачки ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_3 – ОСОБА_2 , колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач без згоди позивачки відчужив автомобіль, який був придбаний сторонами під час шлюбу та є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 необхідно стягнути грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності подружжя на автомобіль. У задоволенні зустрічного позову судом першої інстанції відмовлено за недоведеністю, оскільки жодних належних, допустимих і достатніх доказів того, що отримані відповідачем кошти в борг та кредитні кошти були використані в інтересах сім`ї саме на придбання автомобіля суду не надано.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з частиною 1 статті 10, частиною 3 статті 12, частиною 1 статті 13 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За матеріалами справи судом встановлено, що сторони у цій справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 2011 року, який було розірвано на підставі рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 жовтня 2023 року.
За час шлюбу ними було придбано автомобіль марки «FORD FOCUS» 2005 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1 .
Також судом встановлено, що відповідач 20 липня 2023 року відчужив зазначений автомобіль своїй сестрі ОСОБА_6 , що підтверджується листом Регіонального сервісного центру ГЦС МВС у Волинській області від 19 жовтня 2023 року за вихідним № 31/3/100аз-4962-08-2023 (а. с. 6).
Згідно з висновком про вартість № 478-ТЗ від 01 грудня 2023 року вартість автомобіля марки «FORD FOCUS» 2005 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1 станом на 01 грудня 2023 року складає 161 050 грн (а. с. 6).
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.
Частиною 1 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.
Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).
Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).
За положеннями статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
Отже, судом встановлено, що позивачка і відповідач за час шлюбу у спільну сумісну власність набули автомобіль марки «FORD FOCUS» 2005 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1 , який ОСОБА_3 відчужив без згоди позивачки ОСОБА_1 .
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що з відповідача в користь позивачки слід стягнути грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності подружжя на автомобіль у розмірі 80 525 грн.
Апеляційний суд також погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів по боргових зобов`язаннях з огляду на таке.
Відповідно до частини 3 статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя (пункт 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»).
У частині 4 статті 65 СК України встановлено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
Тлумачення частини 4 статті 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником) за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника).
Факт укладання правочину, з якого виникає боргове зобов`язання в інтересах сім`ї та використання одержаного за таким правочином в інтересах сім`ї є предметом доказування по справі (стаття 77 ЦПК України).
Обов`язок доказування та подання доказів за змістом статей 12, 81 ЦПК України покладається на сторону, яка посилається на такі обставини, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
При цьому матеріали справи не містять належних і допустимих доказів про укладення ОСОБА_3 договорів позики в інтересах сім`ї та використання отриманих у борг грошових коштів для задоволення потреб сім`ї, а саме на придбання спірного автомобіля.
У наданій відповідачем ОСОБА_3 розписці зазначено, що ОСОБА_3 отримав у борг у ОСОБА_6 3 000 доларів США для придбання легкового автомобіля для сім?ї (а. с. 30). 
Проте у тексті розписки не зазначено, що дружина ОСОБА_3 – ОСОБА_1 давала свою згоду на отримання зазначених коштів в борг для придбання автомобіля їх сім?ї. Крім того ОСОБА_1 не підписувала цю розписку.
Сторона відповідача також не довела суду того, що кошти, отримані ОСОБА_3 за кредитним договором, були використані в інтересах сім`ї саме на придбання спірного автомобіля.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 .
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не впливають на правильність рішення суду першої інстанції.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування чи зміни колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3  залишити без задоволення.
Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21 березня 2024 року у цій справі залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий 

Судді