ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
19 червня 2024 року
м. Київ
справа № 761/37546/21-ц
провадження № 61-12076cв23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Міністерство юстиції України,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справикасаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 липня 2022 року в складі судді Остапчук Т. В. та постанову Київського апеляційного суду від 11 липня 2023 року в складі колегії суддів: Білич І. М., Мостової Г. І., Слюсар Т. А.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства юстиції України та просив стягнути на його користь збитки (втрати, реальні збитки - суму позички на добудову житла) у розмірі 975 936,00 грн, понесені на добудову житлового будинку АДРЕСА_1 у зв`язку з порушенням житлового права і надмірно тривалого неусунення порушення житлового права (права на житло), і надмірно тривалого невиконання рішення Європейського суду з прав людини від 06 червня 2013 року.
На обґрунтування позову зазначав, що Міністерство юстиції України з 1998 року проявляло бездіяльність щодо контролю, координації та взаємодії з органами державної влади та органами місцевого самоврядування (Володимирецькою селищною радою) в частині виконання судових рішень, спрямованих на усунення порушеного житлового права його сім`ї, та продовжує свою бездіяльність незважаючи на те, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) своїм рішенням зобов`язав державу Україна виконати судові рішення національних судів, ухвалених на користь його сім`ї. 
У зв`язку з порушенням житлових прав він позичив у свої сестри ОСОБА_2 кошти у сумі 36 800,00 доларів США, що станом на дату звернення до суду з позовом еквівалентно 975 936,00 грн, на добудову житлового будинку на АДРЕСА_1 . 
Ці кошти є збитками та вони підлягають стягненню з Міністерства юстиції України.
Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанції
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28 липня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.
Суд першої інстанції виходив з того, що факт тривалого невиконання рішення суду внаслідок неправомірних дій посадових осіб державної виконавчої служби, на який посилається позивач як на підставу позовних вимог, не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між несвоєчасним виконанням рішення, яке набрало законної сили, та завданою шкодою. Невиконання рішення суду не може ототожнюватися із завданою позивачу майновою шкодою, оскільки остаточно не втрачена можливість стягнення грошових коштів з боржника. Кошти в розмірі 975 936,00 грн не є збитками, спричиненими відповідачем, та не є майновою шкодою, яка підлягає відшкодуванню на підставі статті 1173 ЦК України.
Постановою Київського апеляційного суду від 11 липня 2023 року рішення Печерського районного суду м. Києва змінено, викладено його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що Міністерство юстиції України не було відповідачем (боржником) у справі  № 6-А-4/08, тому відсутній причинно-наслідковий зв`язок між діями чи бездіяльністю відповідача та  збитками у вигляді упущеної вигоди в розмірі 975 936,00 грн.
Рішенням ЄСПЛ від 06 червня 2013 року у справі «Кононова та інші проти України» (заява № 11770/03 та 89 інших заяв) встановлено порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 1 Першого протоколу до Конвенції, статті 13 Конвенції. Зобов`язано державу-відповідача виконати рішення національних судів, ухвалені на користь заявників (зокрема, ОСОБА_1 ), які залишаються невиконаними, та сплатити протягом трьох місяців 3 000,00 євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю.
На виконання вказаного рішення Міністерство юстиції України згідно платіжного доручення № 2745 від 06 вересня 2013 року перерахувало на користь ОСОБА_1 31 657,08 грн (еквівалент 3 000,00 євро) та згідно платіжного доручення № 1750 від 20 червня 2014 року сплатило пеню за несвоєчасне виконання рішення ЄСПЛ у розмірі 247,00 грн.
Таким чином, Міністерство юстиції України виконало рішення ЄСПЛ від 06 червня 2013 року в частині сплати коштів на користь позивача у сумі 3 000,00 євро.
Рішення ЄСПЛ від 06 червня 2013 року у справі «Кононова та інші проти України» (заява № 11770/03 та 89 інших заяв) в частині зобов`язання виконати рішення національних судів, ухвалені на користь заявників (зокрема, ОСОБА_1 ), підлягає виконанню державним виконавцем, на виконанні якого перебуває рішення національного суду.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 липня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 липня 2023 року й ухвалити нове рішення про задоволення позову.
На обґрунтування касаційної скарги зазначав про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).
Суди попередніх інстанцій не забезпечили його конституційне право на відшкодування збитків за наведеними у позові розрахунками, завданих порушенням його прав і продовженням надмірно тривалої бездіяльності відповідача в частині відновлення його житлового права.
Суди попередніх інстанцій надали перевагу формальному виконанню ухвали Вищого адміністративного суду України від 16 листопада 2011 року, знехтували вимогами частини сьомої, восьмої статті 10 ЦПК України, адже ЄСПЛ у рішенні від 06 червня 2013 року, яке є пріоритетним джерелом права, зобов'язав виконати ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 26 червня 2008 року, якою стягнуто на його користь з Володимирецької селищної ради  грошові кошти.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 13 вересня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Печерського районного суду м. Києва.
25 жовтня 2023 року справа № 761/37546/21-ц надійшла до Верховного Суду.
Міністерство юстиції України направило відзив на касаційну скаргу, в якому просило залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 26 червня 2008 року у справі № 6-А-4/08 задоволено заяву ОСОБА_1 про зміну способу виконання рішення. Змінено спосіб виконання постанови Володимирецького районного суду Рівненської області від 05 червня 2007 року та вирішено стягнути з Володимирецької селищної ради Рівненської області на його користь 164 004,75 грн для придбання житла.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 листопада 2011 року абзац другий резолютивної частини ухвали Володимирецького районного суду Рівненської області від 26 червня 2008 року викладено у новій редакції: «Змінити спосіб виконання постанови Володимирецького районного суду Рівненської області від 05 липня 2007 року та зобов`язати Володимирецьку селищну раду Рівненської області придбати та надати у користування ОСОБА_1 квартиру, яка має відповідати вимогам статей 48, 50 Житлового кодексу України».
З огляду на тривале невиконання відповідачем судового рішення, ОСОБА_1 звернувся до ЄСПЛ. У рішенні ЄСПЛ від 06 червня 2013 року у справі «Кононова та інші проти України» (заява № 11770/03 та 89 інших заяв) було встановлено порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а також порушення статті 13 Конвенції. При цьому ЄСПЛ зобов`язав державу-відповідача виконати рішення національних судів, ухвалені на користь заявників, які залишаються невиконаними.
Зокрема, зобов`язано державу Україна виконати рішення національних судів, ухвалених на користь ОСОБА_1 , а саме ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 16 липня 2002 року, змінену ухвалою того ж суду від 26 червня 2008 року (у світлі рішень того ж суду від 05 червня 2007 року та постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2008 року), та сплатити протягом трьох місяців на користь заявника 3 000,00 євро на відшкодування майнової та моральної шкоди.
У ході виконання зазначеного рішення ЄСПЛ на користь ОСОБА_1 . Міністерство юстиції України перерахувало 31 657,08 грн (еквівалент 3 000,00 євро) згідно платіжного доручення від 06 вересня 2013 року № 2745 та пеню за несвоєчасне виконання рішення ЄСПЛ у розмірі 247,00 грн згідно платіжного доручення від 20 червня 2014 року № 1750.
Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 26 липня 2017 року визнано протиправною бездіяльність Володимирецької селищної ради щодо тривалого невиконання ухвали Вищого адміністративного суду України від 16 листопада 2011 року, постановленої у справі № К-7011/09, якою Володимирецьку селищну раду Рівненської області зобов`язано придбати та надати у користування ОСОБА_1 квартиру, яка має відповідати вимогам статей 48, 50 ЖК України. Визнано протиправною бездіяльність відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України щодо тривалого невиконання рішення ЄСПЛ від 06 червня 2013 року (справа «Кононова та інші проти України») в частині зобов`язання держави-відповідача виконати рішення національних судів, ухвалених на користь ОСОБА_1 . 
Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2017 року постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 26 липня 2017 року скасовано в частині відмови у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди з Володимирецької селищної ради Володимирецького району Рівненської області, прийнято у цій частині нову постанову, якою позов в цій частині задоволено частково.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 з Володимирецької селищної ради Володимирецького району Рівненської області моральну шкоду в розмірі 30 000,00 грн, завдану тривалим невиконанням ухвали Вищого адміністративного суду від 16 листопада 2011 року, постановленої у справі №К- 7011/09. 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 31 липня 2019 року у справі № 460/1061/19, яке набрало законної сили, визнано протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України щодо виконання рішення ЄСПЛ від 06 червня 2013 року у справі «Кононова та інші проти України» (заява № 11770/03 та 89 інших заяв) у частині виконання рішення національного суду, ухваленого на користь ОСОБА_1 . Стягнуто з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 18 червня 2020 року у справі № 460/119/20, яке набрало законної сили, визнано протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України з 01 серпня 2019 року щодо виконання рішення ЄСПЛ від 06 червня 2013 року у справі «Кононова та інші проти України» (заява № 11770/03 та 89 інших заяв) в частині виконання рішення національного суду, ухваленого на користь ОСОБА_1 . Стягнуто з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 свої вимоги мотивував тим, що відповідач умисно тривалий час зволікає з виконанням судових рішень щодо поновлення житлових прав його сім`ї та добудови житлового будинку в   АДРЕСА_1 . У зв`язку з цими обставинами він позичив 36 800,00 доларів США, що на момент звернення до суду з позовом еквівалентно 975 936,00 грн, для будівництва житла для його родини. 
Вказані кошти позивач вважав збитками (втратами, реальними збитками) та просив стягнути їх з Міністерства юстиції України.
Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). 
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (частина третя статті 22 ЦК України).
Порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Отже, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. 
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
Встановлено, що Міністерство юстиції України не було відповідачем (боржником) у справі  № 6-А-4/08, в якій Володимирецьку селищну раду Рівненської області зобов`язали придбати та надати у користування ОСОБА_1 квартиру, яка має відповідати вимогам статей 48, 50 ЖК України.
На виконання рішення ЄСПЛ від 06 червня 2013 року у справі «Кононова та інші проти України» (заява № 11770/03 та 89 інших заяв) Міністерство юстиції України перерахувало на користь ОСОБА_1 31 657,08 грн (еквівалент 3 000,00 євро) згідно платіжного доручення від 06 вересня 2013 року № 2745 та пеню за несвоєчасне виконання рішення ЄСПЛ у розмірі 247,00 грн згідно платіжного доручення від 20 червня 2014 року № 1750.
Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» порядок  виконання  рішення ЄСПЛ визначається   цим   Законом, Законом України  «Про  виконавче провадження», іншими нормативно-правовими актами  з урахуванням   особливостей,   що передбачені цим Законом.  
Згідно з пунктом 8 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України.
Апеляційний суд встановив, що Міністерство юстиції України відповідно до Порядку взаємодії Державної виконавчої служби України та Секретаріату Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини під час забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини та виконання рішень Європейського суду з прав людини, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 23 вересня 2013 року № 1989/5, здійснювало контроль за вжиттям Володимирецькою селищною радою Рівненської області необхідних заходів, спрямованих на виконання рішення ЄСПЛ в межах відкритого виконавчого провадження.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Встановивши, що позивач не довів причинно-наслідковий зв`язок між діями/бездіяльністю відповідача та настанням збитків у розмірі 975 936,00 грн, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позову.
Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону, й підстав для їх скасування немає.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції у незміненій при апеляційному перегляді частині та постанову апеляційного суду залишити без змін.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 липня 2022 року у незміненій при апеляційному перегляді частині та постанову Київського апеляційного суду від 11 липня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий | М. Є. Червинська
Судді | А. Ю. Зайцев   Є. В. Коротенко   В. М. Коротун
| М. Ю. Тітов