ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

29 квітня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 160/21415/23	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чабаненко С.В. (доповідач),
                               суддів:  Білак С.В., Юрко І.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.09.2023 року в адміністративній справі №160/21415/23 (головуючий суддя першої інстанції – Дєєв М.В.) за позовом Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування постанови,-
          В С Т А Н О В И В :
Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), в якому просило скасувати постанову головного державного виконавця ВПВР УЗПВР у Дніпропетровській області Куліковської А.О. від 11.08.2023 року ВП №72417371 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн за невиконання рішення суду.
Позовні вимоги обґрунтовані відсутністю законодавчої та технічної можливості вжиття визначених ухвалою суду заходів забезпечення позову, що є поважною причиною, яка перешкоджала виконанню ухвали суду.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2023 року у справі №160/21415/23 в задоволенні адміністративного позову Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови - відмовлено.
Судом встановлено, що в межах судового розгляду справи №160/19014/23, судом першої інстанції прийнято ухвалу про забезпечення позову, шляхом зупинення дії рішення комісії Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 21.07.2023 року №12754 про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість ТОВ «Алкогольно-безалкогольний комбінат Дніпро» пункту 8 Критеріїв ризиковості платника податку на додану вартість до набрання законної сили рішенням суду.
Ухвала підлягала негайному виконанню.
Головним державним виконавцем відкрито виконавче провадження на виконання даної ухвали суду. В подальшому головним державним виконавцем прийнято вимогу про негайне виконання ухвали суду про забезпечення позову та через 7 днів винесено постанову про накладення штрафу за невиконання рішення суду. Дослідивши встановлені по справі обставини, суд вказав на те, що рішення суду  є обов`язковим до виконання на всій території України, й відповідно не здійснення дій щодо його належного виконання свідчить про наявність підстав для застосування штрафних санкцій. Таким чином, перевіривши оскаржуване рішення з огляду на критерії, визначені ст. 2 КАС України, суд зазначив, що оскаржуване рішення ухвалене в межах повноважень та у спосіб, визначений Законом України "Про виконавче провадження".
Доводи позивача щодо відсутності технічної можливості виконати рішення суду судом відхилено, з огляду на те, що питання віднесення платника до переліку ризикових належить до виключної компетенції позивача у справі. Наведені обставини слугували підставою для відмови у задоволенні позову.
Не погодившись з рішенням суду, Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків подано апеляційну скаргу, згідно якої особа, яка подає апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2023 року у справі №160/21415/23, як таке, що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд не врахував доводи щодо відсутності законодавчої та технічної можливості виконати таке рішення суду, що свідчить про наявність об`єктивних причин, незалежних від волі боржника, що унеможливили виконання рішення, та є підставою для звільнення від відповідальності за невиконання судового рішення. 
Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, 31 липня 2023 року Дніпропетровський окружний адміністративний суд постановив ухвалу у справі №160/19014/23, якою заяву ТОВ «Алкогольно-безалкогольний комбінат Дніпро» про забезпечення позову у справі №160/19014/23 задовольнив; зупинив дію рішення комісії Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 21.07.2023 №12754 про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість ТОВ «Алкогольно-безалкогольний комбінат Дніпро» пункту 8 Критеріїв ризиковості платника податку на додану вартість до набрання законної сили рішенням суду. В ухвалі суд зауважив, що виконання ухвали з питань забезпечення адміністративного позову здійснюється негайно в порядку, встановленому законом, для виконання судових рішень.
02.08.2023 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Куліковською Альоною Олександрівною винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №72417371 про примусове виконання зазначеної вище ухвали від 31.07.2023 року у справі №160/19014/23 про забезпечення позову. Стягувачем у виконавчому провадженні є ТОВ «Алкогольно-безалкогольний комбінат Дніпро», боржником Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків. У постанові державний виконавець вказав, що боржнику виконати рішення суду необхідно негайно.
Постанову про відкриття виконавчого провадження позивач отримав 02.08.2023 року, про що свідчить відповідний вхідний штамп (а.с.78).
03.08.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків надійшла заява про роз`яснення рішення.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.08.2023 року по справі № 160/19014/23 у задоволенні вищезазначеної заяви про роз`яснення - відмовлено.
Крім цього, позивач звертався до головного державного виконавця з заявою про відкладення проведення виконавчих дій по виконавчому провадженню №72417371 та здійснення зміни способу виконання рішення суду.
03.08.2023 року позивач отримав від головного державного виконавця вимогу від 03.08.2023 року №28302 про негайне виконання ухвали про забезпечення позову у справі №160/19014/23.
11.08.2023 року головний державний виконавець виніс постанову у виконавчому провадженні №72417371 про накладення на Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків штрафу у розмірі 5100,00 грн за невиконання рішення суду у справі №160/19014/23.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції та залишаючи його без змін, з урахуванням матеріалів справи та доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції вірно визначив, що законодавство встановлює відповідальність боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання за невиконання рішення, а саме: накладення штрафу, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII), відповідно до статті 1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Пунктом 16 частини третьої статті 18 цього ж Закону передбачено право виконавця під час здійснення виконавчого провадження накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.
Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, врегульований статтею 63 Закону № 1404-VIII, за змістом частин першої - третьої якої за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
Аналізуючи наведені положення Закону №1404-VIII в контексті цієї справи, суд зауважує, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.
Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.
Умовою для накладення на боржника у виконавчому провадженні штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.
Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону №1404-VIII.
Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.
Відповідно до частини другої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Згідно з частиною першою статті 156 КАС України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.
Частиною першою статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, при вирішенні питання про накладення штрафу державний виконавець повинен був встановити дві обставини: 1) факт виконання чи невиконання рішення; 2) у випадку невиконання рішення встановити причини невиконання.
Факт невиконання рішення суду позивачем підтверджено, а повідомлені ним обставини (технічна неможливість, відсутність «остаточного» рішення, необхідність отримання роз`яснення чи зупинення виконання рішення) не є підставами, які звільняють боржника від установленої законом відповідальності.
Колегія суддів зазначає, що матеріалами справи підтверджується та беззаперечною є обставина, що на час застосування штрафу головний державний виконавець виніс постанову у виконавчому провадженні №72417371 про накладення на Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків штрафу у розмірі 5100,00 грн за невиконання рішення суду у справі №160/19014/23 і доводами апеляційної скарги підстава застосування штрафу не спростована, доказів виконання рішення суду не надано. 
Доводи апелянта виключно стосуються невідповідності судового рішення вимогам законодавства, що в подальшому було підтверджено судовим рішенням суду касаційної інстанції, а також відсутності законодавчого механізму його виконання.
Колегія суддів зазначає, що главою 10 розділу І КАС України, зокрема, ст.ст. 155, 157 передбачено порядок дій учасника справи, який з об`єктивних причин позбавлений можливості виконати ухвалу про забезпечення позову. Такими причинами можуть бути: заміна заходу забезпечення позову, скасування заходів забезпечення позову. В даному випадку жодним з передбачених процесуальним законом заходів позивач не скористався, а відповідно, не є доведеним твердження позивача щодо поважності  причин невиконання рішення. 
Більш того, як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі позивач мотивує свої доводи виключно незгодою з рішенням щодо забезпечення позову, яке, на його переконання, не відповідає вимогам законодавства. Але, виходячи з приписів ст. 156 КАС України щодо порядку виконання ухвали про забезпечення позову, незалежно від її оскарження, принципу обов`язковості судового рішення, закріпленого п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, такі доводи є хибними.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для скасування рішення суду у даній справі немає, відповідно, підстави для задоволення апеляційної скарги Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, відсутні.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.
Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 241, 242, 243, 308, 311, 312, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2023 року в адміністративній справі №160/21415/23 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2023 року в адміністративній справі №160/21415/23 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
   
Головуючий - суддя                                                                      С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      І.В. Юрко