ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/269/24 Справа № 225/6021/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Мигалевич В.В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2024 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 225/6021/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.
секретар судового засідання - Гладиш К.І.

сторони:
позивач - Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія»,
відповідач -  ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідача  ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Кобзіна Альона Сергіївна, на заочне рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 19 листопада 2019 року, яке ухвалено суддею Мигалевичем В.В. у місті Торецьку Донецької області та повне судове рішення складено 19 листопада 2019 року,-

В С Т А Н О В И В:

 
У вересні 2019 року Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія» (надалі – ПрАТ «Українська страхова компанія») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення в порядку регресу матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування.
Позов мотивовано тим, що між Кредитною спілкою «Українська кредитна спілка», в особі Голови Правління Євтушенко Т.П., та відповідачем укладено кредитний договір № 10313с від 18.06.2013 року. На виконання якого КС «Українська кредитна спілка» надала, а ОСОБА_1 отримав у тимчасове користування грошові кошти у безготівковій формі, з дотриманням вимоги їх повернення та сплати процентів у визначені договором строки, у розмірі 15000,00 грн., строком на 24 місяця з 18.06.2013 по 18.06.2015 року включно, зі сплатою процентів у розмірі 27,6% річних.
Між ПрАТ «Українська страхова компанія» та КС «Українська кредитна спілка» укладено Договір добровільного страхування кредитів № 15 від 01.07.2013 року, предметом якого є майнові інтереси КС «Українська кредитна спілка», що не суперечать закону, пов`язані із матеріальними збитками, які завдані останній внаслідок повного або часткового неповернення позичальником суми кредиту (позики) та (або) відсотків за користування кредитом у встановлені терміни у відповідності до Кредитних договорів.
У відповідності з додатком №1 до Договору добровільного страхування кредитів №15 від 01.07.2013 року, кредитний договір № 10313с від 18.06.2013 року, укладений між КС «Українська кредитна спілка» та відповідачем віднесено до переліку договорів, страхові ризики за якими застраховано позивачем на загальну суму 32625,00 грн.
Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором № 10313с від 18.06.2013 року належним чином не виконував, передбачені кредитним договором щомісячні платежі не сплачував.
Керуючись вимогами Договору добровільного страхування кредитів, КС «Українська кредитна спілка» направила ПрАТ «Українська страхова компанія» заяву про виплату страхового відшкодування у сумі 32616,66 грн., внаслідок невиконання відповідачем свого зобов`язання за кредитним договором. Позивачем, на підставі вищезазначеної заяви, складено страховий акт № 412кр від 21.08.2019 року та відповідно 21.08.2019 року здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 32616,66 грн.
Таким чином, оскільки ПрАТ «Українська страхова компанія» виконала покладені на неї законом та умовами Договору добровільного страхування кредитів № 15 від 01.07.2013 року, до ПрАТ «Українська страхова компанія» перейшло право вимоги в порядку регресу на стягнення з відповідача матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування у розмірі 32616,66 грн. У зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача, в порядку регрессу, матеріальну шкоду за виплачене страхове відшкодування в сумі 32616,66 грн., та суму сплаченого судового збору в розмірі 1921 грн.
Заочним рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 19 листопада 2019 року позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Українська страхова компанія» в порядку регресу, матеріальну шкоду за виплачене страхове відшкодування в розмірі 32616 грн. 66 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Українська страхова компанія» судовий збір в сумі 1921 грн., що був сплачений позивачем при зверненні з позовом до суду.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Кобзіна Альона Сергіївна, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не було повідомлено відповідача про час та місце розгляду справи, чим позбавлено його можливості клопотати перед судом про витребування доказів, призначення експертизи та просити про застосування позовної давності.
Наполягає на тому, що Кредитний договір № 10313с від 18.06.2013 року він не укладав, у зв?язку з чим, для призначення судової почеркознавчої експертизи, просить суд апеляційної інстанції витребувати у позивача оригінали кредитного договору та договору добровільного страхування. 
Відзив на апеляцйну скаргу не подано.
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Кобзіну А.С, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що між Кредитною спілкою «Українська кредитна спілка», в особі Голови Правління Євтушенко Т.П., та відповідачем ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 10313с від 18.06.2013 року. На виконання умов кредитного договору, КС «Українська кредитна спілка» надала, а ОСОБА_1 отримав грошові кошти з дотриманням вимог їх повернення та сплати процентів у визначені договором строки, у розмірі 15000,00 грн., строком на 24 місяців, з 18.06.2013 по 18.06.2015 року, включно зі сплатою процентів у розмірі 27,6% річних (а.с.15-16).
Перерахування визначеної кредитним договором суми грошових коштів в сумі 15000,00 грн. підтверджується належним чином завіреною копією платіжного доручення №21726 від 18.06.2013 року, з відміткою банку про проведення платежу (а.с.17).
Відповідач ОСОБА_1 зобов`язання, визначені Кредитним договором № 10313с від 18.06.2013 року, належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла прострочена заборгованість.
Між ПрАТ «Українська страхова компанія» та КС «Українська кредитна спілка» укладено Договір добровільного страхування кредитів №15 від 01.07.2013 року (далі Договір) (а.с.22-24).
Відповідно до п.1.2. Договору, предметом вказаного договору є майнові інтереси КС «Українська кредитна спілка», що не суперечать закону, пов`язані із матеріальними збитками, які завдані останній внаслідок повного або часткового неповернення позичальником суми кредиту (позики) та (або) відсотків за користування кредитом у встановлені терміни у відповідності до Кредитних договорів.
Згідно з п.1.3 Договору, страховик (ПрАТ «Українська страхова компанія») здійснює страхування кредитного ризику за Кредитними договорами, укладеними між позичальниками та страхувальником (КС «Українська кредитна спілка»), згідно з Реєстром наданих за звітний період кредитів, що укладені в межах Договору про співробітництво між останньою та позивачем.
Підпунктом 2.1.1 Договору добровільного страхування кредитів встановлено, що страховим випадком за цим договором по відношенню до конкретного Кредитного договору, що внесений до Реєстру наданих кредитів, є факт збитків кредитора внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань перед кредитором по поверненню кредиту в строки та в порядку, передбачених укладеним між ними Кредитним договором, внаслідок будь-яких подій. Відповідальність Страховика за страховим випадком виникає у разі, якщо Кредитор не одержав суми трьох будь-яких послідовних платежів, передбачених Кредитним договором протягом 10 (десяти) днів після настання строку сплати третього платежу.
У відповідності до п.5.1 Договору добровільного страхування кредитів КС «Українська кредитна спілка» повинна повідомити про настання страхового випадку та направити позивачу заяву про виплату страхового відшкодування з додаванням документів згідно з переліком, визначеним цим договором.
Керуючись вимогами п.5.1 цього Договору, КС «Українська кредитна спілка» направила ПрАТ «Українська страхова компанія» заяву №2994 від 20.08.2019 року про виплату страхового відшкодування у сумі 32616,66 грн., внаслідок невиконання відповідачем свого зобов`язання за кредитним договором №10313с від 18.06.2013 року (а.с.25).
Позивачем, на підставі вищезазначеної заяви №2994 від 20.08.2019 року та доданих до неї документів, складено страховий акт № 412кр від 21.08.2019 року про страховий випадок та 21.08.2019 року здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 32 616,66 грн., що підтверджується платіжним дорученням №923 від 21.08.2019 року з відміткою банку про проведення платежу (а.с.27,28).
Відповідно до п.5.7 Договору добровільного страхування кредитів №15 від 01.07.2013 року до ПрАТ «Українська страхова компанія», яке виплатило страхове відшкодування за цим договором, переходить в межах виплаченого страхового відшкодування право вимоги, яке КС «Українська кредитна спілка» має до позичальника згідно з умовами кредитного договору.
На виконання вимог Договору добровільного страхування кредитів КС «Українська кредитна спілка» надано довідку № 3002 від 21.08.2019 про сплату 21.08.2019 ПАТ «Українська страхова компанія» страхової виплати за кредитним договором № 10313с від 18.06.2013 року, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 у розмірі 32 616,66 грн. (а.с.29).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 
2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.  
Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Згідно зі статтею 993 Цивільного кодексу України та статтею 27 Закону України «Про страхування» від 7 березня 1996 р. № 85/96-ВР до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Спір виник з приводу стягнення з відповідача ОСОБА_1 страхового відшкодування, яке було виплачено позивачем ПрАТ «Українська страхова компанія» на користь КС «Українська кредитна спілка» на підставі Договору добровільного страхування кредитів №15 від 01.07.2013 року, у зв?язку з неналежним виконання позичальником ОСОБА_1 умови Кредитного договору № 10313с від 18.06.2013 року, укладеного між КС «Українська кредитна спілка», в особі Голови Правління Євтушенко Т.П., та відповідачем ОСОБА_1 . 
Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 625 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Стаття 627 ЦК України зазначає, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Волевиявлення є важливим чинником, без якого неможливе вчинення правочину, що узгоджується зі свободою договору, установленною статтею 627 ЦК України. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідки.
Згідно з частиною другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є зокрема, договори, тому неукладення договору, тобто його відсутність, не породжує цивільних прав та обов`язків.
Отже, Кредитний договір № 10313с від 18.06.2013 року, спір щодо належного виконання якого виник у даній справі, є укладеним з моменту досягнення його сторонами у письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідачем ОСОБА_1 заперечується факт підписання цього Договору.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно – правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства – суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, – із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Згідно   ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 107 ЦПК України матеріали, необхідні для проведення експертизи, експерту надає суд, якщо експертиза призначена судом, або учасник справи, якщо експертиза проводиться за його замовленням. При призначенні експертизи суд з урахуванням думки учасників справи визначає, які саме матеріали необхідні для проведення експертизи. 
При визначенні матеріалів, що надаються експерту чи експертній установі, суд у необхідних випадках вирішує питання про витребування відповідних матеріалів за правилами, передбаченими цим Кодексом для витребування доказів.
Наслідки ухилення від участі в експертизі визначені у статті 109 ЦПК України, згідно з якою у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Оскільки, відповідач ОСОБА_1   заявив клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, посилаючись на те, що Кредитний договір № 10313с від 18.06.2013 року він не підписував, та навіть не знав про його існування, Дніпровським апеляційним судом 28 листопада 2023 року було постановлено ухвалу про витребування від ПрАТ «Українська страхова компанія» оригіналу Кредитного договору № 10313с від 18.06.2013 року, укладеного між КС «Українська кредитна спілка» та ОСОБА_1 
ПрАТ «Українська страхова компанія» повідомило суд апеляційної інстанції про неможливість надати витребуваний договір, оскільки документи КС «Українська кредитна спілка» залишились в приміщенні офісу Спілки, яка з 16 лютого 2021 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та вивезення документів є неможливим.
На час ухвалення рішення у справі, витребувані судом докази не були надані, а ПрАТ «Українська страхова компанія», як позивач у справі, не здійснив жодних дій щодо доведення заявлених ним позовних вимог та фактично усунувся від проведення у справі судової почеркознавчої експертизи, яка надала б суду можливість встановити дійсність тверджень відповідача ОСОБА_1 щодо не підписання ним Кредитного договору № 10313с від 18.06.2013 року, у зв`язку з чим колегія суддів, з урахуванням приписів статті 109 ЦПК України, дійшла висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт укладення між КС «Українська кредитна спілка» та ОСОБА_1 Кредитного договору № 10313с від 18.06.2013 року в письмовій формі, як це встановлено у статтях 546, 547 ЦК України, а тому Договір добровільного страхування кредитів №15 від 01.07.2013 року не породжує цивільних прав та обов`язків для відповідача ОСОБА_1 .
Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що відповідно п.2 ч.1 ст. 376 ЦПК України є підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду з ухваленням нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За таких обставин, колегія суддів стягує з ПрАТ «Українська страхова компанія»  на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені на оплату судового збору за подання апеляційної скарги, у розмірі 2 881,50 грн.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача  ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Кобзіна Альона Сергіївна,– задовольнити.
Заочне рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 19 листопада 2019 року - скасувати та ухвалити нове рішення.
В задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія» до ОСОБА_1 про стягнення в порядку регресу матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування – відмовити.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 2 881,50 гривень.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 16 травня 2024 року.

Головуючий:

Судді: