Справа № 346/5986/23 
Провадження № 22-ц/4808/665/24 
Головуючий у 1 інстанції П`ятковський В. І. 
Суддя-доповідач Луганська 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2024 року                                                                        м. Івано-Франківськ 
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Луганської В.М.
суддів – Баркова В.М., Девляшевського В.А.
учасники справи
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»
відповідач –  ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України) справу 
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»
на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28 лютого 2024 року, ухвалене судом у складі судді П`ятковського В.І., 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
У жовтні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі – ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулось до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого вказало, що 27 квітня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №923498903.
28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01. 
31.12.2020 року Додатковою угодою №26 до Договору факторингу №28/1118-01 викладено текст Договору факторингу у новій редакції.
Відповідно до реєстру боржників №140 від 29.06.2021 року до договору факторингу №28/222 до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №923498903.
20.10.2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №20102022 згідно умов якого, ТОВ «Таліон Плюс» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників вказаними у Реєстрах прав вимоги.
Відповідно до Реєстру прав вимоги №2 від 06.03.2023 року до Договору факторингу №20102022 від 20.10.2022 року, ТОВ «ФК «ЄААБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 72 542,00 грн, з яких: - 22 000,00 грн - сума заборгованості по основному боргу, - 50 542,00 грн - сума заборгованості по відсоткам.
У зв`язку з викладеним, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №923498903 в розмірі 72542 грн, з яких: 22 000,00 грн - сума заборгованості по основному боргу, 50 542,00 грн - сума заборгованості по відсоткам.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28 лютого 2024 року відмовлено у задоволенні позову ТОВ «ФК «ЄАПБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на не з`ясування судом фактичних обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28 лютого 2024 року та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на те, що суд першої інстанції поверхнево, без повного дослідження обставини справи, без оцінки доказів, які наявні у справі дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заявлених вимог позивача. 
Скаржник зазначив, що судом було встановлено, що з ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №923498903 від 27.04.2021, відповідно до умов вказаного договору, його підписання здійснювалось електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надісланий на номер мобільного телефону вказаний відповідачем при укладанні відповідного договору. 
Звертає увагу суду, що жодних заперечень з приводу того, що відповідач не погодився з умовами та правилами надання кредиту під час укладення та підписання вищезазначеного договору ним висловлено не було. З огляду на свободу договору, яка передбачена статтею 6, 627 ЦК України, сторони на власний розсуд визначили умови вищезазначеного договору. Вказаний договір у відповідності до вимог чинного законодавства недійсним не визнаний. 
Скаржник вважає, що не надання договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року та реєстру боржників (прав вимог) до нього, не може слугувати підставою для відмови у задоволені позову ТОВ «ФК«ЄАПБ», оскільки кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України. Між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК«ЄАПБ» укладено договір факторингу №20102022, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №923498903 від 27.04.2021 року, сторони за вказаним договором досягли згоди щодо всіх його істотних умов, визначили межі, обсяг і зміст прав, які перейшли до нового кредитора, порядок передачі документів новому кредитору, що підтверджують права вимоги до боржників, ціну договору та порядок розрахунку між сторонами за відступлення, що відповідач не спростував. 
Оскільки відповідач не надав суду належних, допустимих і достовірних доказів, які б свідчили про недійсність переданої вимоги, в силу прямого припису статті 204 ЦК України її правомірність презюмується. Доказом переходу права вимоги до ТОВ «ФК«ЄАПБ» за кредитним договором №923498903 від 27.04.2021 року є договір факторингу №20102022 від 20.10.2022 року, відповідно до умов, якого первісний кредитор гарантує дійсність відступленої права вимоги. 
На підтвердження заявлених позивних вимог, ТОВ «ФК «ЄАПБ» надано копії відповідного кредитного договору, договору факторингу із відповідними додатками, розрахунок заборгованості за кредитним договором №923498903 від 27.04.2021 року, які відповідач належними доказами не спростував. 
На спростування відповідних тверджень викладених відповідачем у відзиві на позивну заяву, позивачем разом з відповіддю на відзив надано суду ряд документів, зокрема копію додаткової угоди №26 до вказаного договору факторингу від 31.12.2020 року, витяг з реєстру прав вимоги №140 від 29.06.2021 року до договору факторингу №28/1118-01 від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога»» та витяг з реєстру прав вимоги №140 від 29.06.2021 року до договору факторингу №28/1118-01 від ТОВ «Таліон Плюс», що підвереджують відповідне відступлення права вимоги за кредитом №923498903 між первісними кредиторами. Відповідно до умов вказаного договору (№28/1118-01) право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги.Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх прав вимог, що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду викладеної у постанові від 24 квітня 2018 року у справі №914/868/17. Судом не враховано, що датою відступлення права вимоги за кредитним договором № 923498903 до ТОВ ««Таліон Плюс» є 29 червня 2021 року, що доводить, що ТОВ ««Таліон Плюс» набув право вимоги за вказаним кредитним договором після дати його укладання. До позивача, як нового кредитора на підставі договору факторингу №20102022 від 20.10.2022 року перейшло право вимоги до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором №923498903 від 27.04.2021 року

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Отже, розгляд цивільної справи з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім справ зазначених в ч. 4 ст. 274 ЦПК України, у суді апеляційної інстанції у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи є загальним правилом, визначеним у ЦПК України.
Із матеріалів справи вбачається, що ціна позову в даній справі становить 72 542 грн і є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому справа відноситься до категорії малозначної справи в силу вимог закону.
Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.
Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що до позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не перейшло право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 923498903, оскільки кредитний договір був укладений 27 квітня 2021 року, а договір факторингу, за умовами якого фактору ТОВ «Таліон плюс» було передано право вимоги за кредитними договорами, був укладений 28 листопада 2018 року, тобто до укладення спірного кредитного договору.
Суд дійшов висновку, що ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не доведено належними та допустимими доказами передачу ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» прав грошової вимоги ТОВ «Таліон Плюс» за кредитним договором № 923498903, укладеним з відповідачем від 27 квітня 2021 року, та дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором на користь ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» не підлягають задоволенню.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій (ч. 5 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно положень ч. 1ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Згідно змісту ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Як вбачається із позовної заяви на підтвердження заявлених вимог позивач посилався на те, що між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №923498903. 28.11.2018 року, між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01. 31.12.2020 року. Додатковою угодою №26 до Договору факторингу №28/1118-01 викладено текст Договору факторингу у новій редакції. Відповідно до реєстру боржників №140 від 29.06.2021 року до договору факторингу №28/222 до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №923498903. 20.10.2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №20102022 згідно умов якого, ТОВ «Таліон Плюс» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників вказаними у Реєстрах прав вимоги.
Судом встановлено, що між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 27 квітня 2021 року укладено кредитний договір № 923498903, за умовами якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалося надати позичальникові кредит на суму 8 000 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 0, 45 процентів від суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту до закінчення строку кредиту.
Згідно п.4.4. вказаного кредитного договору сторони дійшли згоди, що в усіх відносинах між позичальником та товариством в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис.
28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу №28/1118-01, відповідно до якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених Договором.
31 грудня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) укладено додаткову угоду № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, за умовами якої сторони дійшли згоди викласти текст договору у новій редакції.
Згідно п.1.3 додаткової угоди №26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року під правом вимоги розуміються всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Відповідно до п. 2.1 договору факторингу, згідно умов цього Договору клієнт зобов`язується відступи фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.
Згідно п. 4.1 договору факторингу, сторони погодили, що право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до Боржника та додаткового оформлення не потребує.
Відповідно до витягу реєстру прав вимоги № 140 від 29 червня 2021 року, укладеного ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на виконання договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, загальна заборгованість (сума відступленої грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 923498903 від 27 квітня 2021 року складає 44 206 грн, з яких 22 000 грн заборгованість по основному боргу та 22 206 грн заборгованість по відсотках.
Відповідно до п. 8.2. Договору строк дії цього договору закінчується 31 грудня 2021 року.
Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що Договором встановлено, що предметом відступлення за ним є в тому числі вимоги, які виникнуть у клієнта в майбутньому (майбутня вимога).
При цьому перелік кредитних договорів, за якими здійснюється відступлення, наводиться у відповідних реєстрах прав вимоги.
Згідно витягу реєстру прав вимоги № 140 від 29 червня 2021 року до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги за кредитним договором № 923498903 від 27 квітня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 сума заборгованості складає - 44 206 грн, з яких 22 000 грн заборгованість по основному боргу та 22 206 грн заборгованість по відсотках, в рамках строку дії додаткової угоди № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року.
Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).
При визначенні дійсності вимоги підлягають застосуванню норми статті 204 ЦК України, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Така правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 16 квітня 2019 року у справі № 916/1171/18, від 14 листопада 2018 року у справі № 910/8682/18, від 30 серпня 2018 року у справі № 904/8978/17, від 04 березня 2019 року у справі № 5015/6070/11, від 10 вересня 2019 року у справі № 9017/317/19, від 09 липня 2019 року у справі № 903/849/17.
Враховуючи, що ОСОБА_1 не надав суду належних, допустимих і достовірних доказів, які б свідчили про недійсність переданих вимог, в силу прямого припису статті 204 ЦК України їх правомірність презюмується.
Отже, долучені до справи договори факторингу є чинними, їх дійсність ніким не оспорено, а тому і підлягають до виконання.
Суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги надану позивачем копію витягу прав вимоги №140 від 29.06.2021 року, яка подана позивачем через систему «Електронний суд» та ніким із учасників процесу не ставилася під сумнів. 
Враховуючи, викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що до позивача не перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №923498903 від 27.04.2021 року.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимога бо заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Надані позивачем наведені вище докази, як кожен окремо так і їх сукупність належним чином підтверджують заявлені у позові обставини справи, а саме, що ОСОБА_1 дійсно отримав кредит у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та в подальшому перехід прав за кредитним договором вимог до нових кредиторів спочатку до ТОВ «Таліон Плюс», а в подальшому до позивача по справі ТОВ «ФК «ЄАПБ».  Вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув уваги на наведені у позові обґрунтування позивача та належним чином не оцінив надані позивачем докази як до позовної заяви так і до відповіді на відзив, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку, що до позивача не перейшло право вимоги кредитним договором №923498903 від 27.04.2021 року, у зв`язку з чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Судом встановлено, що між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 27 квітня 2021 року укладено кредитний договір № 923498903, за умовами якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалося надати позичальникові кредит на суму 8 000 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 0, 45 процентів від суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту до закінчення строку кредиту.
Згідно п.4.4. вказаного кредитного договору сторони дійшли згоди, що в усіх відносинах між позичальником та товариством в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис.
Пунктом 1.2 кредитного договору встановлено, що кредит надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником.
Відповідно до пункту 1.3 кредитного договору сторони погодили, що встановлений в п. 1.2 договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду.
Відповідно до п. 1.4 договору, за користування кредитом протягом дисконтного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом, які нараховуються в наступному порядку: 
1.4.1. кредитного договору встановлено, що виключно на період строку визначеного в п. 1.2 Договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 164,25 процентів річних, що становить 0,45 процентів від суми кредиту за кожний день користування ним;
1.4.2. за умови продовження строку дисконтного періоду, на умовах п. 1.3. Договору, з наступного дня після закінчення вказаного в в1.2. Договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 604,99 процентів річних, що становить 1,66 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним. Кредитодавець, за своїм вибором, може надавати Позичальнику знижки на розмір Індивідуальної процентної ставки, про що останній інформується в Особистому кабінеті;
1.4.3. у випадку користування кредитом з боку позичальника після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п. 1.3 Договору, умови щодо нарахування процентів за Дисконтною та Індивідуальною процентною ставкою за весь строк Дисконтного періоду скасовуються з дати надання Кредиту і до взаємовідносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за Базовою процентною ставкою в розмірі 620,50 процентів річних, що становить 1,70 процентів в день від суми кредиту за кожний день, користування ним, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за Базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за дисконтною та Індивідуальною процентними ставками за весь строк користування Кредитом протягом Дисконтного періоду.
Відповідно до пункту 4.3 кредитного договору, сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього договору (після 90 дня від дати закінчення дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, у розмірі визначеному в п.1.7.2 договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України. 
21 травня 2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до кредитного договору №923498903 від 24.04.2021 року.
Відповідно до умов даної додаткової угоди, сторони домовилися збільшити суму кредиту на суму 14000 грн з 21.05.2021 року на строк дії Договору №923498903 від 27.04.2021 року на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти, надані у кредит, та сплатити проценти за користування Кредитом на умовах Договору.
Пунктом 2 додаткової угоди позичальник та кредитодавець встановили, що загальна сума кредиту складає 22000 грн.
Згідно платіжного доручення від 27.04.2021 року, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» здійснило переказ коштів ОСОБА_1 згідно договору 923498903 від 24.04.2021 року в сумі 8000 грн, для зарахування на платіжну картку № 5168-74ХХ-ХХХХ-0582. Безготівкове зарахування Moneyveo SFD Visa Transfer.
Згідно платіжного доручення від 21. 05.2021 року, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» здійснило переказ коштів ОСОБА_1 згідно договору 923498903 від 24.04.2021 року в сумі 14000 грн, для зарахування на платіжну картку № 5168-74ХХ-ХХХХ-0582. Безготівкове зарахування Moneyveo SFD Visa Transfer.
Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» розмір заборгованості за кредитним договором становить за період з 27.04.2021 року по 29.06.2021 року - 44206 грн, яка складається: заборгованість за тілом кредиту – 22000 грн; заборгованість за відсотками-22206 грн.
Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «Таліон плюс» заборгованість за кредитним договором становить - 72542, 00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту – 22000 грн; заборгованість за відсотками- 50542, 00 грн.
Відповідно до реєстру прав вимоги №2 від 06.03.2023 до договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 72 542 грн, з яких: 22 000 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу; 50 542 грн – сума заборгованості за відсотками.
Частиною першою статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частини третя, шоста, сьома, дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 27 квітня 2021 року укладено кредитний договір № 923498903, за умовами якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалося надати позичальникові кредит на суму 8 000 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 0, 45 процентів від суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту до закінчення строку кредиту. Додатковою угодою, сторони домовилися збільшити суму кредиту та встановили, що загальна сума кредиту складає 22000 грн. Факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується платіжними дорученнями. Стороною відповідача не надано належних доказів не надходження кредитних коштів на свій рахунок та доказів на спростування обставин на які посилається позивач у позовній заяві.
Суму заборгованості за кредитним договором, відповідачем не спростовано, так само не спростовано розрахунок заборгованості, який надано позивачем.
Як вбачається з п. 4.3. кредитного договору, відповідач погодився, що проценти, нараховані після закінчення строку надання кредиту є процентами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем надано суду належні докази на підтвердження заявлених вимог і заявлені вимоги підлягають задоволенню.
В матеріалах справи наявна довідка про те, що відповідач ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за контрактом в ІНФОРМАЦІЯ_1 . За приписами п.2.ч.1 ст.251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Станом на дату розгляду справи апеляційним судом, матеріали справи не містять достовірних доказів на підтвердження того, що відповідач перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, оскільки у матеріалах справи відсутній відповідний наказ по особовому складу, а тому колегія суддів вважає, що відсутні підстави для зупинення провадження у справі.
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Оскільки, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, належним чином не оцінив надані сторонами докази, надав неправильну правову оцінку доводам та доказам позивача, ухвалене судове рішення суду першої інстанцій підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про задоволення позову у повному обсязі.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, відповідно змінює розподіл судовий витрат, до яких відповідно до статті 133 ЦПК України віднесені витрати зі сплати судового збору.
Як вбачається з матеріалів справи, за подання позову позивачем згідно з платіжним дорученням сплачено судовий збір у розмірі 2 684, 00 грн (а.с. 4), а за подання апеляційної скарги 4 026, 00 грн (а.с. 126).
Зважаючи, що судом апеляційної інстанції задоволено позовні вимоги в повному обсязі, на користь позивача слід стягнути з відповідача судовий збір за розгляд справи в судах першої і апеляційної інстанцій в загальному розмірі 6 710, 00 грн.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задовольнити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28 лютого 2024 року скасувати.

Ухвалити по справі нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (код ЄДРПОУ 35625014, юридична адреса: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, реквізити IBAN № НОМЕР_2 у AT «ТАСКОМБАНК» суму заборгованості за кредитним договором № 923498903 від 27 квітня 2021 року в розмір 72542, 00 грн, з яких: 22000, 00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 50542, 00 грн - сума заборгованості за відсотками; судові витрати пов`язані з розглядом справи в сумі 6 710, 00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановленихї ч.3 ст.389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 09 травня 2024 року.

Головуючий В.М. Луганська 

Судді: В.М. Барков

В.А. Девляшевський