УХВАЛА

10 червня 2024 року 
м. Київ
справа № 400/1655/22
адміністративне провадження № К/990/20029/24 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Радишевської О.Р. (далі - Суд), перевіривши касаційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від                  21 березня 2024 року у справі №400/1655/22 за позовом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», до Державної аудиторської служби України про визнання протиправними та скасування рішень,
УСТАНОВИВ:
Державне підприємство «Адміністрація морських портів України», в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», звернулося до суду з позовом до Державної аудиторської служби України про визнання протиправними та скасування вимог, викладених у пунктах 12, 13, 41 листа від 05 січня 2022 року №000500-14/110-2022.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2023 року позов задоволено.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2023 року рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2023 року скасовано в частині висновку про визнання протиправними та скасування пунктів 12 та 13 вимоги Державної аудиторської служби України, викладених у листі від 05 січня 2022 року №000500-14/110-2022, з ухваленням у відповідній частині нового рішення про залишення без задоволення позовних вимог   Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України».
У решті рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2023 року залишено без змін.
Ухвалою Верховного Суду від 09 травня 2024 року касаційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2024 року у справі №400/1655/22 повернуто особі, яка її подала.
22 травня 2024 року до Верховного Суду надійшла повторна касаційна скарга Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2024 року у справі №400/1655/22.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Перевіряючи касаційну скаргу на відповідність вимогам процесуального закону, Суд дійшов висновку про наявність підстав для її повернення з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.
Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею                      328 цього Кодексу підстави (підстав).
У касаційній скарзі скаржник посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував:
- частину четверту статті 136 Кодексу законів про працю України, без урахування висновків, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду  України №14 від 29 грудня 1992 року, постанові Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі №761/36138/19 (щодо повноважень прокурора представляти інтереси Державного підприємства «Адміністрація морських портів України»);
- частину четверту статті 136 Кодексу законів про працю України, без урахування висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2023 року у справі №140/559/22 (щодо тотожності позовів);
- статтю 2 Кодексу адміністративного судочинства України, без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 10 грудня 2019 року у справі №160/9513/18; від 05  березня 2020 року у справі №640/467/19 (щодо вимог, які висуваються до актів індивідуальної дії);
- статтю 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», без урахування висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 11 лютого 2020 року у справі №816/502/16 (що окремі пункти оскаржуваного суб`єктом господарювання припису неможливо виконати); 
- статті 76, 77 Кодексу адміністративного судочинства України без урахування висновків, викладенних у постановах від 05 березня 2020 року у справі №640/467/19, від 25 червня              2020 року у справі №924/233/18.
Суд зазначає, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту              1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).
Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, в яких має місце однакове правове регулювання спірних правовідносин.
Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.
Суд зауважує, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в мотивувальній частині постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.
Отже, неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, як підстави для касаційного оскарження, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі з подібними правовідносинами.
Не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду, як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення, а не різним застосуванням норми.
При встановленні доцільності посилання на постанови Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, як на підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом          1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на застосовність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.
У такому випадку правовий висновок розглядається "не відірвано" від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.
Водночас скаржником указаних вимог не дотримано, оскільки не обґрунтовано, що правові висновки Верховного Суду, викладені у зазначених ним постановах, є застосовними до спірних правовідносин.
Суд зауважує, що посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їхнього застосування.
Ураховуючи наведене, Суд уважає недоведеною наявність підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Таким чином, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, позивач не виклав передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржуване судове рішення може бути переглянуте судом касаційної інстанції.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Ураховуючи те, що скаржником не викладено передбачених цим Кодексом підстав для оскарження судових рішень у касаційному порядку, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.
З огляду на зазначене, клопотання скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження Судом не вирішується.
Керуючись статтями 248, 328, 332, 359 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2024 року у справі №400/1655/22 повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя                                                                                                     О.Р. Радишевська