КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/7818/2024
Справа № 753/22126/23
 
П О С Т А Н О В А

 
Іменем     України
 
29 травня 2024 року                                                                                   
м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Дарницького районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Колесника О.М. у м. Київ 15 січня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,
 
в с т а н о в и в :
 
В листопаді 2023 року АТ «Акцент-Банк» звернувся до суду з даним позовом, просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 23 березня 2019 року у розмірі 47570,32 грн. станом на 12 жовтня 2023 року, яка складається із 26817,39 грн. заборгованості за кредитом, 20752,93 грн. заборгованості по відсоткам, 0,00 грн. заборгованості по штрафам, покласти на відповідача судові витрати в розмірі 2684 грн.
Позов мотивовано тим, що 23 березня 2019 року ОСОБА_1 приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі вказаної анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. 
Відповідно до п.п. 2.1.1.2.2 - 2.1.1.2.4 Умов та Правил, клієнт дає свою згоду. що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою та безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.
Відповідач підтвердив свою згоду, що підписана ним анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку разом з Умовами та правилами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та банком кредитний договір, що підписується підписом у заяві. Витяг з Умов та правил надання банківських послуг додаються до позовної заяви. Також всі основні умови кредитування доведені відповідачеві, про що свідчить його підпис в паспорті споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка».
Банк на боргові зобов`язання за кредитом нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами банку, що підтверджується п. 2.1.7.9 Умов та Правил надання банківських послуг.
Одночасно п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість здійснювати зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту) зобов`язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку згідно з п. 1.1.3.1.10 цього договору. Якщо протягом 7 днів банк не одержав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в однобічному порядку, за власним рішенням банку та без попереднього повідомлення клієнта.
Вказував, що АТ «А-Банк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі відповідно до умов договору.
Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за кредитним договором не виконав. В зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 12 жовтня 2023 року має заборгованість 47570,32 грн., яка складається з 26817,39 грн. заборгованості за кредитом, 20752,93 грн. заборгованості за відсотками, 0,00 грн. штрафи.
Вказував, що при укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлено однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. 
Вказував, що крім анкети-заяви, відповідачем також підписано паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому чітко зазначені всі обумовлені умови кредитування, строки, процентна ставка тощо. 
 
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 січня 2024 року в позові АТ «Акцент-Банк» відмовлено.
 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач АТ «Акцент-Банк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просив скасувати рішення суду Дарницького районного суду м. Києва від 15 січня 2024 року в та задовольнити позовні вимоги АТ «Акцент-Банк» в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначав, що в анкеті-заяві відповідач підтвердив під підпис факт ознайомлення з Умовами та правилами надання банківський послуг та зобов`язався в подальшому регулярно знайомитися зі змінами до них. Як вбачається з розрахунку заборгованості, боржник користувався кредитом, а, отже, ознайомився з Умовами та правилами і погодився з ними, оскільки даний кредитний договір є договором оферти. 
Посилався на зміст ст. 1048, 1054 ЦК України, вказував, що навіть якщо враховувати думку суду першої інстанції щодо непідписання позичальником Тарифів та Умов і Правил, позичальник отримав кредитну картку та скористався кредитними коштами, тобто погодився з умовами, що діяли на момент зняття коштів (ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України) і вже повинен сплачувати процентну ставку.
Вважав, що посилання на постанову Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17 в частині відмови у стягненні процентів жодним чином не обґрунтовано, оскільки в справі № 342/180/17 розглядався випадок, коли Тарифи банку не було підписано боржником. В даному ж випадку до матеріалів справи додано не тільки тарифи, а й паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому чітко зазначені всі обумовлені умови кредитування, строки, процентна ставка тощо. Паспорт продукту підписано боржником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 12 січня 2021 року в справі № 524/5556/19 (стосовно підпису), дана судова практика у цій категорії справ є незмінною.
Тобто в даному випадку потрібно використовувати не постанову Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17, а іншу судову практику, яка наявна в справах, де присутній паспорт споживчого кредиту, а саме на постанову Верховного Суду від 02 грудня 2020 року в справі № 284/57/20, у якій Верховний Суд звернув увагу, що в матеріалах справи наявний підписаний відповідачем паспорт споживчого кредиту, в якому також визначені, в тому числі, пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування. Ураховуючи викладене, суди в порушення вимог ст. 81, 367, 374 ЦПК України з урахуванням повноважень суду не врахували, що оскільки сторонами було погоджено, зокрема процентну ставку, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, то суду слід було визначити й стягнути таку заборгованість відповідно до положень закону та підписаних відповідачем анкети-заяви та паспорту споживчого кредиту. Підписавши вказану анкету-заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, та паспорт споживчого кредиту, відповідач відповідно до ст. 3, 627 ЦК України добровільно погодився на такі умови кредитного договору, взяв на себе відповідні зобов`язання. 
Крім того, зазначав з попередньої судової практики щодо помилок у застосуванні судами паспорту споживчого кредиту, які потім скасовувались судами вищих інстанцій.
Щодо дати актуальності інформації посилався на ч. 2 ст. 638, ст. 634, ч. 3 ст. 624 ЦК України.
Вказував, що паспорт кредиту оформлено відповідно до додатку № 1 до Закону України «Про споживче кредитування», і строк кредиту зазначається у розділі № 2 «Основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача», підрозділі «Строк кредитування», де зазначено строк кредитування 240 місяців.  
Розділ № 7 Паспорту «Інші важливі аспекти», підрозділ «Дата надання інформації» містить дату, до якої, у відповідності зі ст. 643 ЦК України, кредитор повинен був отримати відповідь-згоду на дані умови кредитування (акцепт) від позичальника, і навіть якщо він її отримав із запізненням, то це не має значення, якщо банк з цим погоджується.    
Щодо іншої інформації, а саме п. 4 розділу 7 Паспорту «Умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту. та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо», пояснював, що дане зазначення є обов`язковим і говорить лише про факт, що кредитодавець вправі самостійно визначити розмір кредитного ліміту на картці, виходячи з фінансового стану позичальника та його історії обслуговування в банку. Жодним чином дане посилання не змінює основні умови кредитування, такі як строк, відсоткову ставку, відповідальність за порушення, право дострокового погашення тощо. 
Пункт 13 розділу 4 Паспорту - «Реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит» - пояснював, що дійсно, реальна відсоткова ставка може змінюватись, однак вона змінюється в будь-якому кредитному договорі, оскільки в разі порушення позичальником умов кредитування до нього застосовуються штрафні санкції - підвищена відсоткова ставка, пеня, тощо, і всі ці нарахування змінюють реальну відсоткову ставку, яка може бути мінімальною, і складатись лише з самих відсотків у випадку сумлінного виконання позичальником своїх обов`язків. Саме такі зазначення є обов`язковою вимогою Закону України «Про споживче кредитування».
Щодо сумнівів суду першої інстанції відносно розрахунку заборгованості, вважав їх необґрунтованими, оскільки на підтвердження вірності розрахунку банк надавав банківську виписку. 
 
Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
 
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Рішення суду першої інстанції даним вимогам закону відповідає.
 
Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з того, що банком не доведено належними доказами, що ОСОБА_1 дійсно уклала кредитний договір та отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку зі сплатою процентів за користування кредитом, оскільки доказів про те, що АТ «Акцент-Банк» надав ОСОБА_1 кредитні кошти, не надано, відсутні сам кредитний договір, до матеріалів справи додано анкету-заяву ОСОБА_2 про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 18 листопада 2010 року.
 
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
 
Судом встановлено, що на а. с. 8 міститься анкета-заява ОСОБА_2 від 18 листопада 2010 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку. Своїм підписом в заяві ОСОБА_2 засвідчила, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають між нею і банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилася і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті А-Банку www.a-bank.com.ua. Вона зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку.
В нижній частині заяви-анкети клієнту запропоновано оформити на своє ім`я декілька видів карток, з яких ОСОБА_2 не обрано жодної, зазначено кредитний ліміт в сумі 8000 грн.
 
На а. с. 9 наявна копія Паспорту споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», щодо двох типів кредитного продукту «Картка «Універсальна» та «Картка «Універсальна Gold», підписаної електронним підписом ОСОБА_1 23 березня 2019 року.
 
На а. с. 10 - 14 наявна копія виписки з особового рахунку по картці ОСОБА_1 за період з 23 березня 2019 року по 12 жовтня 2023 року, сума зарахувань за період 85018,09 грн., сума витрат за період 131286,17 грн., сума комісій 2377,89 грн. 
 
На а. с. 15 знаходиться копія довідки АТ «Акцент-Банк» за картками ОСОБА_1 , згідно якої на ім`я ОСОБА_1 , відкрито рахунок та видано картку строком дії до липня 2022 року.
На а. с. 16 знаходиться копія довідки АТ «Акцент-Банк» за лімітами, клієнт ОСОБА_1 , згідно якої за період з 23 березня 2019 року по 12 жовтня 2023 року було встановлено такі кредитні ліміти: 23 березня 2019 року - в розмірі 15000 грн., 04 лютого 2020 року - в розмірі 35000 грн., 17 січня 2022 року - в розмірі 40000 грн., 01 березня 2022 року - в розмірі 30971 грн., 29 серпня 2023 року - в розмірі 26817,39 грн., 29 серпня 223 року - в розмірі 26900 грн.
 
На а. с. 17 - 24 наявна копія витягу з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк». 
 
На а. с. 25 наявна копія витягу з Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна», «Універсальна Gold», «Зелена».
 
На а. с. 26 міститься копія паспорту ОСОБА_1 .
 
Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.
 
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
 
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
 
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
 
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
 
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
 
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
 
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
 
Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
 
Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема змагальність сторін та диспозитивність.
 
Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
 
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
 
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Згідно частини першої статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.
 
Стаття 80 ЦПК України передбачає достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
 
Отже, за змістом цих норм процесуального права сторона справи зобов`язана та має право довести обставини, на які вона посилається на підставі доказів, які вона надає самостійно або за допомогою суду.
 
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13 ЦПК України).
 
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).
 
Розглядаючи даний спір, суд першої інстанції вірно визначився з тим, що позивач АТ «Акцент-Банк» посилався на те, що з метою укладання кредитного договору № Б/Н з ПАТ «Акцент-банк» та отримання кредитної картки відповідач ОСОБА_1 підписала анкету-заяву від 23 березня 2019 року, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80% щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом.
Позивач також зазначив, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк» з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком кредитний договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві.
 
Разом із тим, судом встановлено, що Умови та Правила надання банківських послуг в ПАТ «Акцент-банк» відповідачем ОСОБА_1 не підписувалися, при цьому анкета-заява 23 березня 2019 року в матеріалах справи відсутня, натомість до матеріалів справи додано анкету-заяву ОСОБА_2 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 18 листопада 2010 року. 
 
Отже, з матеріалів справи вбачається, що позов ґрунтується виключно на поясненнях позивача, до нього не додано договору б/н від 23 березня 2019 року, порушенням умов якого банк обґрунтовував свої вимоги.
 
На підставі вищевикладеного суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про відсутність доказів того, що 23 березня 2019 року АТ «Акцент-Банк» надав ОСОБА_1 кредитні кошти, відсутній сам кредитний договір, в якому була зазначена сума кредиту (ліміт кредитування), розрахунки, умови нарахування процентів, комісії та штрафних санкцій.
 
Встановивши, що банком не доведено належними доказами у справі, що ОСОБА_1 дійсно отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80% щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, не спростованого доводами апеляційної скарги, про відмову в позові як необґрунтованого та недоведеного.
 
Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог стало підставою для вмотивованого висновку суду про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, адже зазначені позивачем обставини ґрунтуються на припущеннях.
 
Виписка по картці/рахунку ОСОБА_1 за період з 23 березня 2019 року по 12 жовтня 2023, додана до позову, із якої вбачається, що залишок на картці відповідача після останньої операції складає від`ємну суму -47260,86 грн., обставин, на які посилався банк в позові та апеляційній скарзі, сама по собі як не підтверджує, так і не спростовує, оскільки не містить посилань на умови кредитного договору, дату його укладення, і з неї неможливо дійти висновку про умови нарахування відсотків.
 
Враховуючи вищевикладене, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції доводи апеляційної скарги, що відповідач в анкеті-заяві про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в А-Банку підтвердила під розпис факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг в А-Банку та зобов`язалася в подальшому регулярно знайомитися зі змінами до них, викладеними на сайті банку; боржник користувалася кредитом, а відтак ознайомилася з Умовами і Правилами надання банківських послуг в А-Банку і погодилася з ними, оскільки даний кредитний договір є договором оферти, а також відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1054 ЦК України повинна сплачувати процентну ставку.
 
Апеляційний суд відхиляє як безпідставні доводи апеляційної скарги, що посилання на постанову Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17 в частині відмови у стягненні процентів жодним чином не обґрунтоване, зважаючи на наявність в матеріалах справи Паспорту споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», підписаного відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, в якому чітко зазначені всі обумовлені умови кредитування, строки, процентна ставка тощо, і що в даному випадку потрібно використовувати іншу судову практику, яка наявна в справах, де надавався Паспорт споживчого кредиту, а саме на постанову Верховного Суду від 02 грудня 2020 року в справі № 284/157/20.
 
Апеляційний суд звертає увагу, що судом першої інстанції при ухваленні рішення зазначена в апеляційній скарзі постанова Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17 не враховувалася.
 
Що стосується Паспорту споживчого кредиту, який, як зазначає позивач, не був прийнятий до уваги судом першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
 
Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» від 23 березня 219 року містить лише інформацію про порядок нарахування пені, штрафів, процентної ставки, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, за двома різними типами банківського продукту «Картка Універсальна» та «Картка Універсальна Gold», умови користування кожним з яких згідно Паспорту споживчого кредиту є різними. 
 
При цьому, жодної інформації щодо того, в якому розмірі було отримано ОСОБА_1 кредитні кошти та чи взагалі вони видавалися відповідачу, і на яких умовах з двох запропонованих варіантів, вказаний паспорт не містить.
 
Посилання позивача в апеляційній скарзі на правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року в справі № 284/157/20, відхиляються апеляційним судом як нерелевантні, з огляду на істотні відмінності встановлених у них обставин. Так, у наведеній постанові анкета-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку і паспорт споживчого кредиту підписувались в один день однією і тією ж особою, в той час як у справі, що переглядається, дані обставини є недоведеними.
 
Доводи банку в апеляційній скарзі щодо необґрунтованості сумнівів суду першої інстанції в наданому розрахунку заборгованості, який, за доводами позивача, сформовано на підставі виписки з особового рахунку, апеляційний суд відхиляє як неспроможні, з огляду на відсутність в матеріалах справи кредитного договору від 23 березня 2019 року, на що правомірно вказувалось в рішенні судом першої інстанції.
 
Повторне викладення позивачем в апеляційній скарзі обставин, на які він посилався в позовній заяві, не становить підставу для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки під час розгляду справи судом першої інстанції позивач не був позбавлений можливості доводити перед судом переконливість своїх доводів, надавши до позовної заяви відповідні докази, однак зазначеною процесуальною можливістю не скористався.
 
Висновок суду по суті вирішеного спору є правильним, законним та обґрунтованим, підтверджується матеріалами справи та не спростований позивачем належним чином.
 
Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів та відхиляються апеляційним судом.
 
Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.
 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні,  питання вмотивованості висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.
 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
 
Керуючись ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк»  залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 січня 2024 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
 
Судді :                                                                                                                  Кашперська Т.Ц.
 
                                                                                                                              Фінагеєв В.О.
 
                                                                                                                              Яворський М.А.