ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

11 квітня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 160/21566/23	
                                                                                                       (суддя Ніколайчук С.В., м. Дніпро) 

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чередниченка В.Є. (доповідач),
                               суддів:  Шальєвої В.А., Іванова С.М.,     
за участю секретаря судового засідання Корсун Ю.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою        Львівської митниці на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 листопада  2023 року у справі № 160/21566/23 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Альфатех» до Львівської митниці про визнання протиправним та скасування рішення, -

                                                                           ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Альфатех» 24 серпня 2023 року звернулось до суду з позовом до Львівської митниці згідно з яким просить визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці № UА209000/2023/000183/2 від 09.08.2023 року про коригування митної вартості товарів за ВМД 23UA209190038216U0.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що надані до митного оформлення товару документи належним чином підтверджували заявлену митну вартість товарів, тому відповідач протиправно прийняв рішення про визначення митної вартості товарів за другорядним методом визначення митної вартості – 2-ґ. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2023 року позов задоволено повністю.
Рішення суду мотивовано тим, що при розгляді справи митницею не було доведено правильність оскарженого рішення. Позивачем надано митному органу документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. 
Декларант надав відповідачу всі необхідні документи із поданням митної декларації, які давали можливість останньому встановити дійсну митну вартість товару за ціною контракту.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач оскаржив його в апеляційному порядку з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи. 
Просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволені позову відмовити повністю.
В апеляційній скарзі посилається на: неможливість ідентифікації платіжних доручень № 93, №94, №98, №108 в яких вказано документ на підставі яких проводилось перерахування коштів, а саме специфікація №5 від 17.03.2023 р з поставкою позивачем товару за специфікацією №3/4 від 07.06.2023р.; ненадання до митного оформлення договору на перевезення вантажу; не підтвердження позивачем документально складової митної вартості у вигляді транспортних витрат.
Зазначає про непогодження митниці з висновками суду першої інстанції.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що між товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Альфатех» та TRIANGLE TYRE CO. LTD (Китайська Народна Республіка) укладено контракт № TR-141122 від 14.11.2022 та специфікація № 5 від 17.03.2023.
На виконання вимог контракту від 14.11.2022 року № TR-141122 на митну територію України був завезений товар - шини у кількості 1150 шт на суму 31970,00 доларів США.
09.08.2023 позивач надав відповідачу декларацію 23UA209190038216U0, в якій самостійно, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України, визначив митну вартість товарів.
Під час здійснення митного оформлення за митною декларацією №23UA209190038216U0 від 09.08.2023 було опрацьовано інформацію, що міститься у поданих до митного оформлення документах та виявлено таке:
- надані банківські платіжні документи № 93 від 11.04.2023, №94 від 12.04.2023, №98 від 17.05.2023, №108 від 16.06.2023, де у гр. 70 вказано документи, на підставі яких проводилось перерахування коштів за ввезений товар, а саме, специфікацію №5 від 17.03.2023 до зовнішньоекономічного договору № TR141122 від 14.11.2022, хоча дана поставка товару здійснювалась за специфікацією №3/4 від 07.06.2023 (31970 USD). Специфікація №5 від 17.03.2023 на суму 669 940,20 USD, Інвойс № 12232000297-4/1588-4 від 07.06.2023 на суму 150 497 USD, а банківські платіжні документи на 600 000 USD. А тому, на думку представника відповідача, платіжні доручення неможливо ідентифікувати з цією поставкою:
- відповідно до вимог ЗУ "Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів" від 01.08.2006 №57-V та ст.6 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева, 19 травня 1956) у гр.,16, 23 CMR зазначається ім`я, адреса та штамп перевізника - наявні печатки та реквізити PE «Zhulia Roman», рахунок про транспортні витрати видано ТОВ «Хіллдом Логістікс», документи, що підтверджують взаємовідносини названих сторін відсутні;
-договір на перевезення вантажу до митного оформлення не надано.
09.08.2023 року декларант отримав повідомлення контролюючого органу про надання додаткових документів для підтвердження митної вартості товарів, а саме: зовнішньоекономічного договору (контракту) або документу, який його замінює, та додатків до нього у разі їх наявності; якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/ або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.
На вимогу митного органу декларантом надано лист «сертифікат лідера» з перекладом. Інших документів декларант не надавав та просив завершити митне оформлення товарів на підставі ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України.
09.08.2023 року позивач отримав рішення № UA20900/2023/000183/2 від 09.08.2023 року Львівської митниці про коригування митної вартості товарів ВМД 23UA209190038216U0, в якому зазначено, що за результатами проведеного опрацювання виявлено розбіжності та відсутність належних документів, що підтверджують всі складові митної вартості, у зв`язку з чим відповідно до вимог п. 2 ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України декларант на подав документів згідно з переліком та відповідно до умов, визначних статтею 53 Митного кодексу України, тому львівська митниця не визнає заявлену митну вартість товару.
Правомірність та обґрунтованість вказаного рішення відповідача є предметом спору переданого на вирішення суду.
Вирішуючи спірні відносини між сторонами та задовольняючи позов повністю, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач приймаючи спірне рішення діяв не на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені митним законодавством України.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення, виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 49 Митного кодексу України (далі - МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частиною 1 ст. 51 МК України визначено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
За змістом ч. 2 ст. 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Згідно з ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення №UA209000/2023/000183/2 від 09.08.2023 року про коригування митної вартості товарів є те, що митна вартість імпортованого товару не може бути визнана у зв`язку з тим, що подані до митного оформлення документи не містять всіх відомостей щодо, ціни, що була фактично сплачена за товар; надані декларантом на запит митного органу документи не містять всіх відомостей щодо ціни, що була сплачена. Надані платіжні доручення не можливо ідентифікувати з даною поставкою. Відповідно до вимог ЗУ "Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів" від 01.08.2006 №57-V та ст.6 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева, 19 травня 1956) у гр.,16, 23 CMR зазначається ім`я, адреса та штамп перевізника - наявні печатки та реквізити PE «Zhulia Roman», рахунок про транспортні витрати видано ТОВ «Хіллдом Логістікс», документи, що підтверджують взаємовідносини названих сторін відсутні. Договір на перевезення вантажу до митного оформлення не надано.
З вказаним висновком суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується враховуючи наступне. Так на підтвердження оплати імпортованих позивачем товарів  позивачем було надано відповідачу платіжні інструкції №№93 від 11.04.2023, №94 від 12.04.2023, №98 від 17.05.2023, №108 від 16.06.2023 у яких в гр.70 вказано, що перерахування коштів за ввезений позивачем товар здійснено на підставі специфікації № 5 від 17.03.2023 р до зовнішньоекономічного договору № ТR-141122 від 14.11.2022 року. 
Колегія суддів вважає безпідставними доводи відповідача про те, що вказана поставка товару здійснювалась за специфікацією №3/4 від 07.06.2023 року, а не за специфікацією № 5 від 17.03.2023 р до договору № ТR-141122 від 14.11.2022, оскільки доказів наявності специфікації №3/4 від 07.06.2023 року до договору № ТR-141122 від 14.11.2022  відповідачем суду надано не було. Між тим копія специфікації № 5 від 17.03.2023 р до договору № ТR-141122 від 14.11.2022  наявна в матеріалах справи (а.с.8).
Враховуючи вказані обставини колегія суддів не погоджується з доводами відповідача про неможливість ідентифікації вказаних платіжних документів з поставкою товара.
Отже відповідач дійшов не правильного висновку про ненадання позивачем документів відповідно до п.4 ч.2 ст. 53 МК України які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення та наявності у зв`язку з цим  розбіжностей та не обґрунтовано надіслав позивачу вимогу про надання додаткових документів для підтвердження митної вартості товару.
Щодо доводів відповідача про ненадання до митного оформлення договору на перевезення вантажу; не підтвердження позивачем документально складової митної вартості у вигляді транспортних витрат, слід зазначити, що в апеляційній скарзі відповідач зазначає про ненадання митниці саме договору транспортного експедирування та про неможливість перевірки наявності договірних відносин між ТзОВ «Хіллдом Логістікс», Kormo-Trans-Logistic LLC та позивачем, та відповідно, право видавати рахунки на оплату та здійснювати перевезення.   
Проте, згідно з матеріалами справи позивачем було надано відповідачу договір про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення експортно-імпортних та транзитних вантажів від 21.12.2017 року №16018-159 та листом ТОВ «Хіллдом Логістікс» повідомлено митницю про транспортні витрати на доставку вантажу для ТОВ «ТД «Альфатех».  
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції відносно того, що посилання відповідача на те, що товариством  не було надано необхідних транспортних перевізних документів спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. 
Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що митний орган не довів наявність обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що свідчить про відсутність підстав передбачених ч.2 ст. 53 Митного кодексу України для витребування додаткових документів у декларанта.  
На думку колегії суддів, зазначені обставини свідчать про те, що подані позивачем до митного оформлення документи повністю відповідали вимогам ч.2 ст.58 Митного кодексу України і не створювали підстав для виникнення у митниці обґрунтованих сумнівів відносно не підтвердження чи невизначеності кількісно і достовірно та/або відсутності хоча б однієї із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні, або підстав вважати що вони містять розбіжності та в них наявні ознаки підробки.
Поданих позивачем документів було цілком достатньо для визначення митної вартості товарів і цей перелік повністю відповідає вищенаведеним правилам ч. 1 ст. 53 МК України.
Також, слід зазначити, що у оскарженому рішенні про коригування митної вартості товарів, відповідач посилається на те, що визначена ним митна вартість товару ґрунтується на інформації, наявній у нього щодо митної вартості товару, митне оформлення яких вже здійснено. 
Проте суд апеляційної інстанції зауважує, що наявність у митного органу інформації про більшу вартість ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, не є підставою для не застосування основного методу для визначення митної вартості товарів, оскільки вказана обставина не перерахована у статті 58 МК України в якості підстави, що виключає застосування основного методу визначення митної вартості товарів.
Відомості надані позивачем стосовно митної вартості товарів є об`єктивними, піддаються обчисленню та підтверджуються документально.
Відповідач зобов`язаний навести у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості.
При здійсненні контролю за коригуванням митної вартості товару, проведеним митним органом за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; за резервним методом), відповідач повинен довести, що товар за певною митною вартістю дійсно був увезений до України, що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) було оскаржене до суду та скасоване судом.
У ситуації з рішенням про коригування митної вартості товарів відповідач повинен не просто зазначити, зокрема, обставину відсутності в нього інформації щодо оформлення ідентичних та подібних товарів (як підставу незастосування методів за ціною договору щодо ідентичних товарів та за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів), а навести цінову інформацію з ЄАІС про оформлення товарів, що мають ознаки, найбільш схожі на ознаки задекларованих товарів, та пояснити з урахуванням положень статей 59, 60 МКУ, чому ця інформація не може бути взята за основу для визначення митної вартості.
Отже, якщо при обґрунтуванні неможливості застосування певних другорядних методів митний орган повинен конкретизувати підстави незастосування цих методів.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що відповідач у оскарженому рішенні про коригування митної вартості товарів не дотримався вимог, які зазначені вище, тому оскаржуване рішення митниці не можуть вважатися обґрунтованим та таким, що відповідає п.3 ч.2 ст. 2 КАС України.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність та необхідність скасування оскарженого рішення про коригування митної вартості товару. 
У відповідності з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Між тим відповідач вказаного обов`язку не виконав.
Відповідно до ч.1 ст.253 КАС України суд, який постановив судове рішення, може з власної ініціативи або за заявою учасника справи чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.
Враховуючи це, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції можуть бути з власної ініціативи виправлені описки, які полягають в посиланнях «про підтвердження преференційного походження товару з України». 
На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення  без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
Керуючись: статтями 241-245, 250, пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

                                                              ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівської митниці - залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 листопада  2023 року у справі № 160/21566/23 – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Вступну та резолютивну частини постанови проголошено  11 квітня 2024 року.
                    Повне судове рішення складено 15 квітня 2024 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов