ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
30 травня 2024 року
м. Київ
 
справа № 761/33736/18
провадження № 61-13504св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Червинської М. Є.,
 
учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган Кепітал» (назву змінено на Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Оболонь Інвест Плюс»),
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Оболонь Інвест Плюс» на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 березня 2023  року у складі судді Мальцева Д. О. та постанову Київського апеляційного суду від 15 серпня 2023 року у складі колегії суддів: Желепи О. В., Мазурик О. Ф., Немировської О. В.,
Історія справи
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган Кепітал» (далі - ТОВ «ФК «Морган Кепітал») про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Короткий зміст судових рішень 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 березня 2020 року в задоволенні позову ТОВ «ФК «Морган Кепітал» відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Морган Кепітал» задоволено. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 березня 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ТОВ «ФК «Морган Кепітал» задоволено. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Морган Кепітал» заборгованість за кредитним договором від 26 травня 2006 року № 258 у сумі 25 173,64 дол. США, з них: основний борг у розмірі 20 488,48 дол. США, що еквівалентно 579 402,68 грн; заборгованості за процентами у розмірі 4 685,16 дол. США, що еквівалентно 132 493,69 грн; пеня за прострочення зобов`язань зі сплати відсотків за період з 31 серпня 2017 року до 31 серпня 2018 року у розмірі 12 347,44 грн. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Морган Кепітал» судові витрати у розмірі 27 305,25 грн.
Постановою Верховного Суду від 24 листопада 2021 року в задоволенні клопотання ТОВ «ФК «Морган кепітал» про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 відмовлено. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постановою Київського апеляційного суду від 05 жовтня 2022 року апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Морган Кепітал» задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 березня 2020 року змінено та викладено його мотивувальну частину в редакції постанови суду апеляційної інстанції.
Постановою Верховного Суду від 21 червня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Касаційну скаргу ТОВ «ФК «Морган кепітал» задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 05  жовтня 2022 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів, пені та 3 % річних залишено без змін. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 березня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 жовтня 2022 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за основним боргом (тілом кредиту) скасовано та ухвалено у цій частині нове судове рішення, яким задоволено позов у цій частині вимог. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Морган кепітал» заборгованість за кредитним договором за основним боргом (тілом кредиту) у сумі 20 488,48 дол. США.
Короткий зміст оскаржених судових рішень
Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Києвавід 22 березня 2023 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено. Стягнено з ТОВ «ФК «Морган Кепітал» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 28 000,00 грн.
Суд першої інстанції вказав, що рішенням суду, прийнятим за результатами розгляду справи № 761/6241/20 за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Морган Кепітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 26 травня 2006 року № 258, в задоволенні позовних вимог відмовлено. Питання щодо стягнення витрат на правову допомогу судом не вирішувалось. 
09 липня 2019 року відповідач уклала договір про надання правової допомоги №  09/07цс19-ФО з адвокатом Вакуленко В. В. Відповідно до пункту 4.2 договору про надання правової допомоги розмір гонорару за надання правової допомоги, передбаченої пунктами 2.1.5, 2.1.6. цього договору у справах (спорах), що мають майновий характер, встановлюються в розмірі 5 % (п`яти відсотків) від суми позову, повідомлення-рішення (іншого акта суб`єкта владних повноважень), рішення за якими прийнято уповноваженим органом на користь Клієнта.
При цьому сума позову становить 20 488,48 дол. США, а 5 % від суми позову становлять 1 020,00 дол. США (еквівалентно 28 000,00 грн.), шо складає попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які сторона очікувала понести в зв`язку із розглядом справи. На підтвердження понесених витрат відповідачем надано: копію договору про надання правової допомоги від 09  липня 2019 року № 09/07цс19-ФО, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, розрахунок використаного часу, гонорару та поточних витрат станом на 10 березня 2020 року. Таким чином, розмір понесених відповідачем витрат на правову допомогу становить 28 000,00 грн.
Суд першої інстанції вважав, що розмір понесених позивачем витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи, виконаними адвокатом робіт та наданих послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом зазначених робіт та значенням справи для позивача. Тому суд, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, вважав за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 28 000,00 грн.
Постановою Київського апеляційного суду від 15 серпня 2023 року апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Морган Кепітал» задоволено частково. Додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 березня 2023 року змінено та зменшено суму стягнених з ТОВ «ФК «Морган Кепітал» на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу з 28 000,00 грн до 5 600,00 грн.
Апеляційний суд вказав, що позивач звертався до суду з позовними вимогами про стягнення основної суми боргу, яка за остаточним рішенням Верховного Суду стягнена з відповідача в сумі 20 488,48 дол. США, що на час звернення до суду з позовом становило 579 402,00 грн, а також з вимогами про стягнення процентів у розмірі 4 685,16 дол. США, що еквівалентно 132 493,69 грн, пені у розмірі 469,01 дол. США, що еквівалентно 13 263,34 грн, 3 % річних - 105,37 дол. США, що еквівалентно 2 979,80 грн. Загальний розмір позовних вимог про стягнення процентів, пені та 3 % в гривневому еквіваленті становить 148 736,83 грн.
Оскільки ціна позову становила 728 139,51 грн за остаточним розглядом справи, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення пені, процентів та 3 % річних, що становить 20 % від заявлених позивачем позовних вимог. Рішення в цій частині апеляційний суд лише змінив і в цій частині Верховний Суд постанову апеляційного суду залишив без змін.
Суд першої інстанції на підставі наданих доказів правильно встановив, що відповідач понесла судові витрати під час розгляду справи в суді першої інстанції в сумі 28 000,00 грн. При цьому позивач не навів конкретних доводів щодо неспівмірності понесених відповідачем витрат зі складністю справи та витраченим часом адвоката на наданою правничою допомогою відповідачу.
З урахуванням необхідності стягнення витрат пропорційно до задоволених вимог, апеляційний суд зробив висновок про необхідність змінити додаткове рішення, зменшивши суму стягнених витрат на правничу допомогу до 5 600,00 грн. Така сума становить 20 % від витрат, які поніс відповідач у зв`язку з розглядом справи судом. Водночас вимоги скарги про повне скасування додаткового рішення задоволенню не підлягають, адже позовні вимоги позивача були задоволені лише частково, а тому відповідач також має право на відшкодування понесених нею витрат, пропорційно до задоволених вимог.
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
У вересні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Оболонь Інвест Плюс» (далі - ТОВ «ФК «Оболонь Інвест Плюс»), яке перейменовано з ТОВ «ФК «Морган Кепітал», подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 березня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 серпня 2023 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви  ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення.
Касаційна скарга мотивована тим, що:
09 липня 2019 року відповідач уклала договір про надання правової допомоги № 09/07цс19-ФО з адвокатом Вакуленко В. В., відповідно до умов якого розмір гонорару за надання правової допомоги у справах, що мають майновий характер встановлюється в розмірі 5 % від суми позову. Заявлений представником відповідача розмір витрат на правову допомогу станом на 10  березня 2020 року у сумі 28 000,00 грн, на переконання позивача, не відповідає критеріям співмірності, складності справи та не відповідає обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 вересня 2018 року відкрито провадження у цій справі. Оскільки між відповідачем та адвокатом Вакуленко В. В. укладений договір про надання правової допомоги 09 липня 2019  року, а на дату укладення договору у матеріалах справи уже містився відзив на позовну заяву від 19 жовтня 2018 року та додаткові заперечення відповідача від 03  березня 2019 року, тому слід зробити висновок, що відповідач самостійно визначала стратегію представництва своїх інтересів у суді. Під час розгляду справи у суді першої інстанції представник відповідача подавав заяву про закриття провадження у справі, у задоволенні якої відмовлено, та клопотання про призначення судової економічної експертизи, яке залишено судом без розгляду;
відповідно до послідовної практики Верховного Суду підготовка простих заяв/клопотань (про закриття провадження у справі, про призначення експертизи, тощо) не є і не може вважатися складною юридичною роботою. Ураховуючи, що представник відповідача вступив у справу, провадження в якій відкрито 13 вересня 2018 року, на стадії судового розгляду, а також відсутність в поданих заявах/клопотаннях представника відповідача складної юридичної роботи, заявлений стороною відповідача розмір витрат на правову допомогу у розмірі 28 000,00 грн є необґрунтованим та неспівмірним з обсягом виконаної роботи;
відповідач подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення 06 травня 2020 року, копію якого не направлено позивачу, що позбавило позивача можливості ознайомитися з доказами підтверджуючими розмір витрат на професійну правничу допомогу та подати заперечення на цю заяву.
Аналіз змісту касаційної скарги свідчить, що додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києвавід 22 березня 2023 року, яке змінене постановою Київського апеляційного суду від 15 серпня 2023 року, оскаржуються в частині стягнення з ТОВ «ФК «Морган Кепітал» на користь  ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у розмірі 5 600,00 грн.
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 26 вересня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі № 761/33736/18 та витребувано справу із суду першої інстанції.
У вересні 2023 року матеріали справи № 761/33736/18 надійшли до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 15 травня 2024 року справу призначено до судового розгляду.
Межі та підстави касаційного перегляду
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
В ухвалі Верховного Суду від 26 вересня 2023 року зазначено, що доводи касаційної скарги містять підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України (апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 640/6209/19, від 
16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, від 10 жовтня 2018 року у справі № 910/21570/17, від 14 листопада 2018 року у справі № 921/2/18, від 11 грудня 2018 року у справі № 910/2170/18, від 10 жовтня 2019 року у справі № 909/116/19, від 18 березня 2021 року у справі № 910/15621/19, від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої цієї статті).
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)  розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини четверта, п`ята статті 137 ЦПК України).
У пункті 1 частини другої статті 137 ЦПК України зазначено, що витрати за надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (див. постанови Верховного Суду від 03  жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі №  925/1137/19, від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, від 03 лютого 2021 року у справі №  554/2586/16-ц та ін. Указана судова практика є незмінною).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 листопада 2023 року у справі № 308/7190/21 (провадження № 61-10857св23) зазначено, що 
«Верховний Суд вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову у задоволені заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення, так як заявником у порушення свого процесуального обов`язку не направлено іншим учасникам справи всіх копій доказів на підтвердження дійсності понесення на правничу допомогу витрат, що призвело до порушення принципу змагальності, неможливості іншим учасникам судового розгляду ознайомитись із їхнім змістом, позбавило можливості надати свої заперечення щодо обсягів витрат, а також правильності їх обрахунку.
При цьому, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. У зв`язку з цим суд не може брати до уваги докази понесення витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду відповідної заяви.
Посилання касаційної скарги на те, що відповідачі зареєстровані в ЄСІТС, а тому мали можливість ознайомитися із заявою і додатками до неї в системі Електронний суд, є безпідставними, так як заява представника позивача разом із додатками до неї в якості доказів подавалися безпосередньо в письмовій формі до канцелярії міськрайонного суду, а не в електронній формі.
Доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій, застосовуючи правила частини дев`ятої статті 83 ЦПК України, не врахували, що докази понесення витрат на правничу допомогу є додатками до заяви про ухвалення додаткового рішення у справі, а тому під час вирішення питання про прийняття до розгляду такої заяви суд мав керуватися правилами статті 183 ЦПК України й, відповідно, застосувати наслідки недотримання таких правил як неподання доказів направлення копії заяви разом із додатками іншим учасникам справи, а саме повернення заяви без розгляду (частина четверта статті 186 ЦПК України), також не заслуговують на увагу з огляду на таке.
Як вірно зазначив суд першої інстанції, з посиланням на правові висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №  755/9215/15, провадження № 14-382цс19, із запровадженням з 15 грудня 2017  року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства,
Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюються судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Отже, додані до заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення документи є доказами витрат позивача на правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи.
Тому суди попередніх інстанцій обґрунтовано застосували положення статті 83 ЦПК України, яка регулює порядок подання доказів.
Відповідно до частини дев`ятої статті 83 ЦПК України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.
Встановивши порушення установленого процесуальним законом порядку пред`явлення до відшкодування витрат на правничу допомогу, а саме: ненаправлення позивачем на адреси інших учасників справи (відповідачів) документів, які підтверджують понесені витрати на правничу допомогу (докази), суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову у задоволені заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення».
У справі, що переглядається: 
06 травня 2020 року  ОСОБА_1 подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просила прийняти додаткове рішення щодо розподілу судових витрат, а саме про стягнення витрат на правничу допомогу, адже суд це питання під час винесення рішення у справі не вирішував. На підтвердження понесених витрат відповідачем надано: копію договору про надання правової допомоги від 09 липня 2019 року № 09/07цс19-ФО, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, розрахунок використаного часу, гонорару та поточних витрат станом на 10 березня 2020 року;
суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 березня 2020 року, яке прийнято за результатами розгляду справи № 761/6241/20 за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Морган Кепітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в задоволенні позовних вимог відмовлено. Питання щодо стягнення витрат на правову допомогу судом не вирішувалось. 09 липня 2019 року відповідач уклала договір про надання правової допомоги № 09/07цс19-ФО з адвокатом Вакуленко В. В., згідно з умовами якого розмір гонорару за надання правової допомоги у справах (спорах), що мають майновий характер, встановлюються в розмірі 5 % (п`яти відсотків) від суми позову, повідомлення-рішення (іншого акту суб`єкта владних повноважень), рішення за якими прийнято уповноваженим органом на користь клієнта. Сума позову становила 20 488,48 дол. США, 5 % від суми позову становить 1 020,00 дол. США (еквівалент 28 000,00 грн), що складає попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які сторона очікувала понести в зв`язку із розглядом справи. Таким чином, розмір понесених відповідачем витрат на правову допомогу становить 28 000,00 грн. Оскільки розмір понесених позивачем витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт та наданих послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом зазначених робіт та значенням справи для позивача, суд першої інстанції зробив висновок про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 28 000,00 грн;
апеляційний суд вказав, що позивач звертався до суду з позовними вимогами: про стягнення основної суми боргу, яка за остаточним рішенням Верховного Суду стягнена з відповідача в сумі 20 488,48 дол. США, що на час звернення до суду з позовом еквівалентно 579 402,00 грн, а також з вимогами про стягнення процентів в сумі 4 685,16 дол. США, що еквівалентно 132 493,69 грн, пені в сумі 469,01 дол. США, що еквівалентно 13 263,34 грн, 3 % річних в сумі 105,37 дол. США, що еквівалентно 2 979,80 грн. Загальний розмір позовних вимог про стягнення процентів, пені та 3 % в гривневому еквіваленті становить 148 736,83 грн. З урахуванням того, що ціна позову становила 728 139,51 грн., за остаточним розглядом справи, судом першої інстанції позивачу було відмовлено в задоволенні позовних вимог про стягнення пені, процентів та 3 % річних, що складає 20 % від заявлених позивачем позовних вимог. Рішення в цій частині апеляційний суд лише змінив і в цій частині Верховний Суд постанову апеляційного суду залишив без змін. Суд першої інстанції на підставі наданих доказів правильно встановив, що відповідач понесла судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 28 000,00 грн. Позивач в апеляційній скарзі не навів конкретних доводів щодо неспівмірності понесених відповідачем витрат зі складністю справи та витраченим часом адвоката на надання правничої допомоги відповідачу. Тому, з урахуванням необхідності стягнення витрат пропорційно до задоволених вимог, апеляційний суд вважав, що необхідно змінити додаткове рішення суду першої інстанції, зменшивши суму стягнених витрат на правничу допомогу до 5 600,00 грн, що становить 20 % від витрат які поніс відповідач за розгляд справи судом першої інстанції;
проте суди не врахували, що відповідач під час подання до суду заяви про ухвалення додаткового судового рішення не виконала вимог процесуального законодавства, а саме статті 83 ЦПК України стосовно порядку подання доказів. Оскільки відповідач порушила установлений процесуальним законом порядок пред`явлення до відшкодування витрат на правничу допомогу, а саме: не направила на адресу позивача документів, які підтверджують понесені витрати на правничу допомогу (докази), що позбавило позивача можливості ознайомитися з доказами підтверджуючими розмір витрат на професійну правничу допомогу та подати заперечення на заяву про ухвалення додаткового судового рішення, судам попередніх інстанцій належало відмовити у задоволені відповідної заяви.
За таких обставин суди зробили помилковий висновок про наявність підстав для задоволення заяви відповідача про ухвалення додаткового судового рішення.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).
Доводи касаційної скарги, з урахуванням висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 листопада 2023 року у справі № 308/7190/21 (провадження № 61-10857св23), дають підстави для висновку, що рішення суду першої інстанції, яке змінене постановою апеляційного суду в оскарженій частині, ухвалені без дотримання норм процесуального права. У зв`язку із наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу належить задовольнити, додаткове рішення суду першої інстанції, яке змінене постановою суду апеляційної інстанції в оскарженій частині скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Оболонь Інвест Плюс» задовольнити.
Додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 березня 2023 року, яке змінене постановою Київського апеляційного суду від 15 серпня 2023 року, в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган Кепітал» на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у розмірі 5 600,00 грн скасувати.
У задоволенні заяви  ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган Кепітал» на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у розмірі 5 600,00 грн відмовити.
З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 березня 2023 року та постанова Київського апеляційного суду від 15 серпня 2023 року в скасованій частині втрачають законну силу.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                   В. І. Крат
Судді:                                                                             Д. А. Гудима
І. О. Дундар
Є. В. Краснощоков
М. Є. Червинська