П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/16756/23 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Драновський Я.В.  
Суддя-доповідач -  Біла Л.М.   
03 червня 2024 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Білої Л.М. 
суддів:  Матохнюка Д.Б.  Гонтарука В. М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та Державної  податкової служби України на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державна податкова служба України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до суду з позовом до Державної податкової служби України, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Державної податкової служби України щодо неналежного розгляду скарги від 05.05.2023 про усунення перешкод в роботі програмного забезпечення операційної системи адміністрування податку на додану вартість;
- зобов`язати Державну податкову службу України повторно розглянути скаргу від 05.05.2023 про усунення перешкод в роботі програмного забезпечення операційної системи адміністрування податку на додану вартість та збільшити у системі електронного адміністрування податку на додану вартість суму, на яку позивач має право реєструвати податкові накладні, на суму 230658,36 грн.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2023 року позов задоволено частково.
А саме, суд визнав протиправними дії Державної податкової служби України щодо неналежного розгляду скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 05.05.2023 про усунення перешкод в роботі програмного забезпечення операційної системи електронного адміністрування податку на додану вартість та зобов`язав Державну податкову службу України повторно розглянути скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 05.05.2023 про усунення перешкод в роботі програмного забезпечення операційної системи електронного адміністрування податку на додану вартість.
В задоволенні решти позовних вимог судом першої інстанції відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, сторони оскаржили його в апеляційному порядку.
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів у відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 311 КАС України.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд встановив наступне.
Позивач звернувся до ДПС України із зверненням від 05.05.2023 щодо внесення змін в облікові дані в частині рахунків за період з лютого 2022 року по дату звернення та проведення перерахунку ліміту після зміни реєстраційних даних.
За результатами розгляду зазначеного звернення платнику надано відповідь листом ДПС України від 06.06.2023 №14380/6/99-00-24-01-04-06 в якій, зокрема, зазначено наступне.
Позивач перебував на обліку в контролюючих органах за реєстраційним номером облікової картки платника податків НОМЕР_1 , з 01.07.2016 зареєстрований як платник ПДВ та має відкритий рахунок № НОМЕР_2 в СЕА ПДВ.
10.02.2022 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань отримано відомість про державну реєстрацію змін до відомостей про фізичну особу - підприємця, а саме зміни реєстраційного номера облікової картки платника податків на серію та номер паспорта НВ313712.
На підставі реєстраційної заяви платника ПДВ 23.02.2022 проведено перереєстрацію платника ПДВ у зв`язку зі змінами даних платника та внесено відповідні зміни до Реєстру платників ПДВ.
В подальшому, на виконання п.20 Порядку №569 відповідач направив повідомлення до Державної казначейської служби України для оновлення даних платника по рахунку в СЕА ПДВ ОСОБА_1 із зазначенням прізвища, імені, по батькові та серії і номера паспорта НОМЕР_3 .
Також, позивача повідомлено про те, що станом на цей час він перебуває на обліку у контролюючих органах за серією та номером паспорта НВ313712, зареєстрований платником ПДВ (дата реєстрації платником ПДВ 01.07.2016, індивідуальний податковий номер 3176922050) та має відкритий рахунок в СЕА ПДВ НОМЕР_2 з датою відкриття 30.06.2016, який обліковується за серією та номером паспорта НВ313712.
Щодо перерахунку суми ліміту по ПДВ позивачу повідомлено про те, що за наявними даними реєстру транзакцій, які передаються з Державної казначейської служби України до ДПС України, по його електронному  рахунку (НВ313712) НОМЕР_2 проведені операції, де в реквізиті "власник кореспондуючого рахунку" замість податкового номеру/серії (за наявності) та номера паспорта зазначено "0000000000", внаслідок чого не пройдено контроль щодо відповідності поточному рахунку платника.
Також зазначено, що питання щодо заповнення реквізитів, їх реєстрів та відомостей не відносяться до компетенції ДПС України.
Тому, з метою приведення у відповідність даних, зазначених у реквізиті "власник кореспондуючого рахунку", позивачу рекомендовано звернутись до органу казначейства або банку, через який здійснено платежі для поповнення електронного рахунку.
Позивача повідомлено, що СЕА ПДВ відповідно до ст. 200-1 ПК України та Порядку №569 працює виключно в автоматичному режимі та не допускає ручного втручання в її роботу.
Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем повною мірою не усунено перешкоди в роботі програмного забезпечення операційної системи електронного адміністрування податку на додану вартість відносно позивача та блокування функціонування електронного рахунку позивача по сплаті податку на додану вартість, в тому числі і можливість поповнення електронного рахунку з ПДВ.
При цьому, суд не віднайшов підстав для задоволення вимоги позивача щодо збільшення у СЕА ПДВ суми, на яку заявник має право реєструвати податкові накладні, а саме на суму 230 658,36 грн, як такої, що є необгрунтованою, оскільки факт поповнення ним власного електронного рахунку на суму 124 063,00 грн (відповідно до доданих платіжних інструкцій), враховуючи наявну податкову інформацію, не відповідає дійсності.
Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційних скарги сторін, колегія суддів виходить з наступного.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України №2755-VI від 02.12.2010 року (далі ПК України).
Відповідно до підпункту 14.1.56-2 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України електронний кабінет - електронна система взаємовідносин між платниками податків та державними, у тому числі контролюючими, органами з питань реалізації їхніх прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом, що складається з: апаратно-програмного комплексу; портального рішення для користувачів - платників податків, робота в якому здійснюється он-лайн (через Інтернет у режимі реального часу) та не вимагає обов`язкового використання спеціалізованого клієнтського застосування; портального рішення для користувачів - державних, у тому числі контролюючих, органів; програмного інтерфейсу (API), що дає змогу реалізувати повноту функціоналу електронного кабінету; інших засобів інформаційних, телекомунікаційних, інформаційно-телекомунікаційних систем.
Порядок функціонування електронного кабінету визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Згідно з пунктом 42-1.2 статті 42-1 ПК України електронний кабінет забезпечує можливість реалізації платниками податків прав та обов`язків, визначених цим Кодексом та нормативно-правовими актами, що прийняті на підставі та на виконання цього Кодексу, законами з питань митної справи, в тому числі, шляхом: перегляду в режимі реального часу інформації про платника податків, що збирається, використовується та формується контролюючими органами у зв`язку з обліком платників податків та адмініструванням податків, зборів, митних платежів, здійсненням податкового контролю, в тому числі дані оперативного обліку податків та зборів (у тому числі дані інтегрованих карток платників податків), дані системи електронного адміністрування податку на додану вартість, дані системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, а також одержання такої інформації у вигляді документа, який формується автоматизовано шляхом вивантаження відповідної інформації з електронного кабінету із накладенням кваліфікованого електронного підпису посадової особи контролюючого органу та кваліфікованої електронної печатки контролюючого органу із застосуванням засобів кваліфікованого електронного підпису чи печатки, які мають вбудовані апаратно-програмні засоби, що забезпечують захист записаних на них даних від несанкціонованого доступу, від безпосереднього ознайомлення із значенням параметрів особистих ключів та їх копіювання (абзац другий пункту 42-1.2); подання повідомлення про технічну та/або методологічну помилку, що виявлена в роботі електронного кабінету (абзац вісімнадцятий пункту 42-1.2).
Відповідно до підпункту 14.1.110 пункту 14.1 статті 14 ПК України методологом Електронного кабінету є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну та митну політику.
Методологічною помилкою електронного кабінету є невідповідність методології та/або алгоритмів роботи електронного кабінету положенням податкового законодавства, яка призводить до помилки, в тому числі в розрахунку об`єкта оподаткування, суми податку, суми надмірної сплати податку, суми пені, штрафних санкцій, показників формули обрахунку, які використовуються в електронних системах адміністрування, інших показників, що впливають на права та обов`язки платників податків ( підпункт 14.1.111 пункту 14.1 статті 14 ПК України ).
У разі виявлення платником податків технічної та/або методологічної помилки у роботі електронного кабінету він має право надіслати через електронний кабінет або в інший спосіб повідомлення про виявлену технічну та/або методологічну помилку. Повідомлення про методологічну помилку надсилається методологу електронного кабінету. Повідомлення про технічну помилку надсилається одночасно методологу електронного кабінету та технічному адміністратору (п. 42-1.7 статті 42-1 ПК України).
Методолог електронного кабінету зобов`язаний провести перевірку наявності методологічної помилки протягом 72 годин після надходження повідомлення від платника податків, крім вихідних та святкових днів, про результати якої повідомити платнику податків у цей самий строк.
Якщо методолог електронного кабінету визнає наявність методологічної помилки, він зобов`язаний усунути її у строк, що визначається ним з урахуванням критичності виявленої помилки та технічної можливості її усунення.
Якщо методологічна помилка призводить до порушення прав платників податків або передбачає притягнення платників податків до відповідальності, методолог надсилає в електронний кабінет та на електронну адресу (адреси) платника податків документ, яким повідомляє про існування методологічної помилки та про час, необхідний для її усунення та відновлення порушених прав платників податків. Про усунення методологічної помилки методолог повідомляє платникам податків шляхом надіслання відповідного документа із повідомленням в електронний кабінет та на електронну адресу (адреси) платників податків (п. 42-1.8 статті 42-1 ПК України).
Пункт 10 розділу ІІ Порядку функціонування електронного кабінету, який затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14 липня 2017 року №637 дублює положення п. 42-1.8 статті 42-1 ПК України і визначає, що методолог Електронного кабінету зобов`язаний провести перевірку наявності методологічної помилки протягом 72 годин після надходження такого повідомлення від користувача, крім вихідних та святкових днів. За результатами опрацювання повідомлення користувачу у цей самий строк надсилається повідомлення про результати обробки помилки, що виникла під час роботи в інформаційно-телекомунікаційній системі "Електронний кабінет", за формою згідно з додатком 2 до цього Порядку, в якому підтверджується або спростовується наявність відповідної помилки. Якщо методолог Електронного кабінету визнає наявність методологічної помилки, він зобов`язаний усунути її у строк, що визначається ним з урахуванням критичності виявленої помилки та технічної можливості її усунення. Якщо методологічна помилка призводить до порушення прав платника податків або передбачає притягнення платників податків до відповідальності, методолог Електронного кабінету надсилає в Електронний кабінет та на електронну адресу (адреси) платника податків документ, яким повідомляє про існування методологічної помилки та про час, необхідний для її усунення та відновлення порушених прав платника податків. Про усунення методологічної помилки методолог Електронного кабінету повідомляє платників податків шляхом надіслання відповідного документа із повідомленням в Електронний кабінет та на електронну адресу (адреси) платників податків.
Пунктом 42-1.11 статті 42-1 ПК України передбачено, що якщо технічний адміністратор або методолог не надсилає відповіді про результати перевірки повідомлення про технічну та/або методологічну помилку у встановлений цим Кодексом строк або заперечує наявність технічної та/або методологічної помилки у роботі електронного кабінету, то платник податків має право звернутися до суду за захистом своїх прав та охоронюваних інтересів, про що повідомляє контролюючому органу, технічному адміністратору та методологу електронного кабінету через електронний кабінет. Протягом всього часу судового розгляду такого звернення платника податків забороняється визначати платнику податків грошове зобов`язання, застосовувати штрафні санкції та нараховувати пеню, ініціювати притягнення платника податків та/або його посадових осіб до адміністративної, кримінальної відповідальності за порушення податкового законодавства, що можуть бути спричинені технічною та/або методологічною помилкою у роботі електронного кабінету.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що Податковим кодексом України і Порядком функціонування електронного кабінету, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 14 липня 2017 року №637, встановлений чіткий алгоритм дій при виявленні і виправленні технічної та/або методологічної помилки у Електронному кабінеті платника податку. Зокрема, виправлення технічної та/або методологічної помилки здійснюється методологом Електронного кабінету після звернення платника податку протягом 72 годин після надходження повідомлення від платника податків. Платник податків має право звернутися до суду за захистом своїх прав та охоронюваних інтересів лише у випадку, якщо технічний адміністратор або методолог не надсилає відповіді про результати перевірки повідомлення про технічну та/або методологічну помилку у встановлений цим Кодексом строк або заперечує наявність технічної та/або методологічної помилки у роботі електронного кабінету.
Як встановлено з матеріалів справи, на переконання позивача, недоліки в роботі програмного забезпечення виникли в результаті перереєстрації платника ПДВ у зв`язку з відмовою від РНОКПП через релігійні переконання
Так, згідно ст. 2001 ПК України СЕА ПДВ розроблена та функціонує в автоматичному режимі.
Порядок електронного адміністрування податку на додану вартість затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 №569. 
Пунктом 13 Порядку № 569 визначено, що ДПС автоматично обчислює суму податку, на яку платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі – ЄРПН).
Відповідно до ст. 200 1.3 ПК України платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму податку (aНакл), обчислену за такою формулою:
aНакл = aНаклОтр + aМитн + aПопРах + aОвердрафт - aНаклВид - aВідшкод -
aПеревищ, де
aПопРах – загальна сума поповнення з поточного рахунку платника податку рахунку
в СЕА ПДВ.
Відповідно до пп. а), б) п. 2001.4 ст. 2001 ПК України на рахунок в СЕА ПДВ платника зараховуються кошти з поточного рахунку такого платника в сумах, необхідних для збільшення розміру суми, що обчислюється відповідно до п. 2001.3 ст. 2001 ПК України; з поточного рахунку такого платника в сумах, недостатніх для сплати до бюджету узгоджених податкових зобов`язань з цього податку.
Тобто, для врахування у сумі реєстраційного ліміту сум поповнення платником ПДВ електронного рахунку, таке поповнення відбувається з поточного рахунку платника.
Відповідно до п. 14 Порядку № 569 Казначейство подає до ДПС у розрізі платників податку інформацію про суми поповнення електронних рахунків та залишків на таких рахунках.
Як було встановлено судом першої інстанції, за наявними даними реєстру транзакцій, які передаються з Державної казначейської служби України до ДПС України, по електронному рахунку позивача (НВ313712) UA888999980385169000000282547 були проведені операції, де в реквізиті "власник кореспондуючого рахунку" замість податкового номеру/серії (за наявності) та номера паспорта позивача зазначено "0000000000", внаслідок чого не пройдено контроль щодо відповідності поточному рахунку платника за транзакціями саме на загальну суму 124053,00 грн. 
Тому, з метою приведення у відповідність даних, зазначених у реквізиті «власник кореспондуючого рахунку», позивачу було рекомендовано звернутись до Казначейства або банку, через який здійснено платежі для поповнення електронного рахунку.
Натомість, зі змісту листа Хмельницького обласного управлiння публічного акцiонерного товариства "Державний ощадний банк України" від 15.03.2023, надісланого на звернення позивача, вбачається, що на даний час, діючі налаштування системи обміну платіжними документами з системою електронних платежів Національного банку України, з допомогою якої здійснюються платежі банків в Україні, передбачає лише можливість зазначення банком у графі «код платника» виключно цифрових значень. Для юридичних осіб зазначається код для ЄДРПОУ або реєстраційний номер. Якщо код ЄДРПОУ або реєстраційний номер юридичній особі не присвоєний, то вказується дев`ять нулів. Для фізичних осіб-підприємців зазначається РНОКПП. Якщо через свої релігійні переконання відмовилася від прийняття РНОКПП, банками автоматично вказуються нулі.
В даному випадку, судова колегія враховуючи, що СЕА ПДВ у відповідності до ст. 2001 ПК України та Порядку № 569 працює виключно в автоматичному режимі та не допускає ручного втручання, вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про безпідставність вимоги позивача щодо збільшення у системі електронного адміністрування податку на додану вартість суми, на яку останній (НВ313712) має право реєструвати податкові накладні, на загальну суму 230 658,36 грн, з яких: 106 595, 36 грн ліміт, який обнулився і підлягає відновленню/зарахуванню, та 124 053,00 грн - суми транзакцій поповнення електронного рахунку, що не зараховані до суми ліміту в СЕА ПДВ.
Разом з тим, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про неусунення відповідачем перешкод в роботі програмного забезпечення СЕА ПДВ відносно позивача та блокування функціонування електронного рахунку позивача по сплаті ПДВ, в тому числі і можливість поповнення електронного рахунку з ПДВ, оскільки, як засвідчується встановленими у справі обставинами, вказане мало місце в результаті перереєстрації позивача, як платника ПДВ, у зв`язку з його відмовою від РНОКПП через релігійні переконання, що призвело до збоїв в роботі програмного забезпечення операційної системи електронного адміністрування податку на додану вартість позивача в електронному кабінеті платника.
При цьому, судова колегія враховує, що позивачем доведений факт його численних звернень до ДПС, які до належних результатів не призвели.
Відтак, судова колегія доходить до переконання про необхідність недопущення перешкод у підприємницькій діяльності позивача, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зобов`язання Державну податкову службу України повторно розглянути скаргу позивача від 05.05.2023 про усунення перешкод в роботі програмного забезпечення операційної системи електронного адміністрування податку на додану вартість.
В контексті викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.
Інші доводи апеляційних скарг встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
При цьому, надаючи оцінку доводам апеляційних скарг, судова колегія враховує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційні скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та Державної  податкової служби України залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2023 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України. 

Головуючий	 	 	Біла Л.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Матохнюк Д.Б.    Гонтарук В. М.