Справа № 462/1178/24                        Головуючий у 1 інстанції: Пилип`юк Г.М. 
Провадження № 33/811/697/24                 Доповідач: Маліновська-Микич О. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 травня 2024 року суддя Львівського апеляційного суду Маліновська-Микич О.В., з участю представника особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Снігура Я.Е., потерпілої ОСОБА_2 , розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Залізничного районного суду м. Львова від 19 квітня 2024 року,
встановив: 
постановою Залізничного районного суду м.Львова від 19 квітня 2024 року,  ОСОБА_1 визнано  винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та обрано йому адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) грн. 00 коп. Стягнуто із  ОСОБА_1  на користь держави 605,60 грн. судового збору.
Згідно постанови, ОСОБА_1 21.01.2024 року близько 13 год. 13 хв., перебуваючи у АДРЕСА_1 , вчинив відносно ОСОБА_2 психологічне домашнє насильство, а саме чинив на останню психологічний тиск в присутності неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
На таку постанову ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Залізничного районного суду м. Львова від 19 квітня 2024 року щодо нього, а провадження у справі закрити.
В обґрунтування апеляційних вимог стверджує, що оскаржуване судове рішення є незаконним, безпідставним, винесеним без урахування обставин справи, встановлених у ході судового засідання, а суд першої інстанції розглянув справу поверхнево, зокрема без допиту свідка – працівника УПП Куприянчик. 
Стверджує, що працівник УПП Куприянчик, який 21.01.2024 після отримання о 13:13 год. повідомлення у складі патруля прибув за викликом у АДРЕСА_1 , повідомляючи у цей же день о 14:19 год. ГУНП у Львівській області про результати виїзду на місце зазначив, що факт домашнього насильства не підтвердився. Проте, 02.02.2024, через 18 днів щодо ОСОБА_1 поліцейським ОСОБА_5 , який не був присутній на місці події , складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 899708 від 08.02.2024 року. 
Звертає увагу на те, що жодного психологічного чи будь-якого іншого насильства не вчиняв, вважає що написавши на нього заяву колишня дружина зводить з ним порахунки. У матеріалах справи відсутні достатні докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 вчинив щодо ОСОБА_2 дії, що підпадають під визначення «домашнє насильство», а протокол про адміністративне правопорушення містить абстрактне формулювання суті правопорушення без визначення конкретних обставин, способу та наслідків його вчинення, а також доказів його вчинення, тому не може вважатися допустимим і достатнім доказом адміністративного правопорушення.
ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду апеляційної скарги, у судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення не подавав, що не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги у його відсутність. Крім того представник ОСОБА_1 – адвокат Снігур Я.Е. не заперечив про розгляд апеляційної скарги у відсутність свого довірителя.
Заслухавши доводи адвоката Снігура Я.Е., який підтримав апеляційну скаргу, потерпілу ОСОБА_2 , яка заперечила апеляційні доводи та просила суд залишити оскаржувану постанову без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, дослідивши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Згідно із положеннями ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
 Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Отже, з огляду на положення ст. ст. 251, 252 КУпАП суддя в постанові повинен навести докази наявності чи відсутності адміністративного правопорушення, винності особи у його вчиненні, а також дати належну оцінку цим доказам у їх сукупності.
 Проте, такі вимоги закону суддею місцевого суду дотримані не були і висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, за обставин, наведених у постанові, не підтверджується доказами.
Диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачено, що вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, є умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення тягне за собою юридичну відповідальність.
Стаття 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Нормами наведеного закону визначено, що психологічним насильством є така форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Таким чином, виходячи з граматичного тлумачення диспозиції даної норми КУпАП, орган поліції зобов`язаний при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, зазначати конкретно в чому саме полягало психологічне насильство, що прямо витікає з диспозиції статті (погрози, образи, чи переслідування, позбавлення житла, їжі, тощо) і це є обов`язковим.
Визначення поняття домашнього насильства також надано і у Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу із цими явищами (Стамбульська конвенція) відповідно до положень якої «домашнє насильство» означає всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.
Разом з тим, як на доказ винуватості  ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП суд першої інстанції послався на протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 899708 від 08 лютого 2024 року. 
Як вбачається з матеріалів справи, підставою для складення протоколу про адміністративне правопорушення ВАВ № 899708 від 08 лютого 2024 року щодо ОСОБА_1 була заява ОСОБА_2 від 21.01.2022 року (а.с.6).
Жодних інших доказів на підтвердження обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, в матеріалах справи немає та працівниками поліції долучено не було.
Навпаки, із матеріалів справи а саме із копії електронного рапорту вбачається, що 21 січня 2024 року за результатами виїзду на місце події працівників патрульної поліцї «факт домашнього насильства не підтвердився, по факту конфлікт» (а.с.5).
Також, апеляційний суд вважає підставними доводи апелянта про те, що всупереч даним, що містяться у згаданому вище рапорті за результатами виїзду працівників поліції внаслідок повідомлення на службу 102 від ОСОБА_2 відносно події, яка мала місце 21 січня 2024 року, протокол про адміністративне правопорушення складено зі спливом значного часу, а саме 08 лютого 2024 року.
При цьому протокол про адміністративне правопорушення серія ВАВ № 899708 від 08 лютого 2024 року містить формулювання суті правопорушення, без зазначення конкретних обставин, способу, наслідків його вчинення, а також доказів його вчинення, зокрема посилання на відеозаписи із нагрудних камер працівників поліції, тому не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення.
Інші докази, які б підтверджували обставини, що містяться у фабулі протоколу, крім заяви потерпілої ОСОБА_2 у матеріалах справи відсутні.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що у матеріалах справи присутні обґрунтовані сумніви щодо встановлення факту вчинення домашнього насильства ОСОБА_1 і такі сумніви відповідно до вимог ст.62 Конституції України слід тлумачити на користь ОСОБА_1 .
Крім того, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав люди основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України: 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства». Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
При апеляційному розгляді встановлено, що у справі відсутні належні, допустимі та достатні докази, які б підтверджували наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП
Відтак, постанова суду першої інстанції, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, підлягає скасуванню як незаконна, а провадження у справі слід закрити на підставі ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП
Керуючись ст.294 КУпАП,
п о с т а н о в и в:
апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – задоволити.
Постанову Залізничного районного суду м. Львова від 19 квітня 2024 року щодо ОСОБА_1  за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Суддя Оксана МАЛІНОВСЬКА-МИКИЧ