ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

04 квітня 2024 року	  м. Одеса	Справа № 916/3093/23	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді  Савицького Я.Ф.,
           суддів: Діброви Г.І.,
                                                          Колоколова С.І.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Рагуцької Ольги Святославівни
на рішення Господарського суду Одеської області
від 18 жовтня 2023 року (повний текст складено 23.10.2023)
у справі № 916/3093/23
за позовом: Акціонерного товариства “АКЦЕНТ-БАНК”
до відповідача: Фізичної особи-підприємця Рагуцької Ольги Святославівни
про стягнення 120 310,83 грн.,-

суддя суду першої інстанції: Волков Р.В.
дата та місце винесення рішення: 18.10.2023, м. Одеса, проспект Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року Акціонерне товариство “АКЦЕНТ-БАНК” (далі – позивач, банк) звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до Фізичної особи-підприємця Рагуцької Ольги Святославівни (далі – відповідач, ФОП Рагуцька О.С., позичальник) про стягнення 120 310,83 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором № N20.25.0000000205 від 09.07.2021 щодо своєчасного і в повному обсязі повернення кредитних коштів, у зв`язку з чим утворилася сума основного боргу, на яку нараховані проценти за користування кредитними коштами.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 18.10.2023 у справі №916/3093/23 (Волков Р.В.) позов Акціонерного товариства “АКЦЕНТ-БАНК” про стягнення 120 310,83 грн. з відповідача задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Рагуцької Ольги Святославівни на користь Акціонерного товариства “АКЦЕНТ-БАНК” 83 762,50 грн. загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 19 198,33 грн. загального залишку заборгованості за процентами, 11 350,00 грн. загального залишку заборгованості за винагородою, 2 539,89 грн. витрат по сплаті судового збору.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що відповідач порушив виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, при цьому, жодних доказів, які б підтверджували повне погашення ним заборгованості до суду не надано, у зв`язку з чим місцевий господарський суд дійшов до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 83 762,50 грн.
Також, суд першої інстанції вказав, що строк кредитування було змінено шляхом надсилання відповідачу вимоги, тобто він закінчився 24.04.2023, відтак, банк після цієї дати фактично втратив можливість нарахування процентів, що передбачені п. А.6 договору. З огляду на викладене, суд здійснив власний розрахунок і дійшов висновку, що заборгованість за процентами підлягає частковому задоволенню на суму18 738,47 грн.
Крім того, з посиланням на умови договору, місцевий господарський суд прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача винагороди в розмірі 11 350,00 грн.
Разом з тим, судом відмовлено в задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафу за прострочення виконання грошового зобов`язання з посиланням на п. 15 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України та п. 8 Прикінцевих положень Господарського кодексу України, п. 18 розділу Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Фізична особа-підприємець Рагуцька Ольга Святославівна звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 18.10.2023 по справі №916/3093/23 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі.
Скаржник зазначає, що меморіальний ордер № ТК.18397013.20548.64999 від 09.07.2021 не є належним доказом надання кредиту, оскільки не відповідає вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а саме на ньому не зазначено посадову особу, яка його видала, відсутній підпис такої особи та печатка юридичної особи.
Також, скаржник вказує, що на підтвердження надсилання на адресу відповідача вимоги позивачем було надано до суду копію списку згрупованих відправлень, фіскального чеку та листа з описом вкладення, на якому не зазначений номер поштового відправлення. Крім того, в описі вкладення у цінний лист, який надана позивачем до позовної заяви зазначено, що направляється «Вимога за вих. 723 від 17.04.2023 за договором №20.25.0000000205 від 09.07.2021». При цьому, скаржник зауважує, що копія вимоги, яка додана до позовної заяви не містить зазначених реквізитів, зокрема, вихідного номера.
Скаржник зазначає, що поштове відправлення № 0504560753126 не було вручене адресату, відтак, неможливо встановити, що знаходилося всередині листа, у зв`язку з чим стверджувати про зміну строку повернення кредиту позивач не має права. 
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.11.2023 відмовлено у задоволенні клопотання Фізичної особи-підприємця Рагуцької Ольги Святославівни про відстрочення сплати судового збору; апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Рагуцької Ольги Святославівни на рішення Господарського суду Одеської області від 18.10.2023 у справі №916/3093/23 залишено без руху; встановлено апелянту строк для усунення недоліків, виявлених при поданні апеляційної скарги, шляхом надання до суду доказів сплати судового збору, у встановленому законодавством порядку і розмірі, та надати до суду клопотання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження вищевказаного рішення, із зазначенням обставин щодо пропуску відповідного строку, протягом 10-ти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.
11.12.2023 до Південно-західного апеляційного господарського суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків, до якої додані докази, які підтверджують сплату судового збору за подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції, а саме: копію квитанції від 01.12.2023 №28 на суму 4 026,00 грн., а також, - клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 18.10.2023 у справі №916/3093/23.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.12.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Рагуцької Ольги Святославівни на рішення Господарського суду Одеської області від 18.10.2023 у справі №916/3093/23. Крім того, відповідно до даної ухвали, розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
27.12.2023 від Акціонерного товариства “АКЦЕНТ-БАНК” до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач не погоджується з доводами останньої, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – без змін.
У зв`язку зі звільненням у відставку та відрахуванням зі штату суду судді Разюк Г.П., розпорядженням керівника апарату суду від 01.04.2024 №56 було призначено повторний автоматизований розподіл справи №915/418/23.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.04.2024 для розгляду справи №916/3093/23 сформовано колегію суддів у складі головуючого судді – Савицького Я.Ф., суддів: Колоколова С.І., Діброви Г.І., на підставі чого ухвалою суду від 01.04.2024 вказану справу було прийнято до свого провадження визначеною судовою колегією у зміненому складі.
Апеляційний суд зазначає, що з метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду апеляційної скарги, враховуючи обставини, пов`язані зі запровадженням в Україні воєнного стану, тривалі повітряні тривоги, відключення енергопостачання та інші чинники тощо; приймаючи до уваги навантаження суду і принцип незмінності складу суду, а також з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Рагуцької Ольги Святославівни розглядається поза межами строку, встановленого статтею 273 Господарського процесуального кодексу України, але, у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, забезпечення можливості реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав та вирішення справи.
Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.
09.07.2021 між Акціонерним товариством “АКЦЕНТ-БАНК” (банк) та Фізичною особою-підприємцем Рагуцькою Ольгою Святославівною (позичальник) укладено кредитний договір № N20.25.0000000205.
Вид кредиту - строковий кредит (п. А1. договору);
Ліміт договору – 100 000,00 грн – на фінансування поточної діяльності (п. А2. договору);
Термін повернення кредиту: 05 липня 2024. Позичальник здійснює погашення кредиту та процентів щомісячно ануїтетними (однаковими платежами в розмірі та в строки згідно з графіком платежів (додаток № 1 цього договору). Згідно зі ст. 212, 651 ЦК України у випадку порушення позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених цим договором, банк на свій розсуд, починаючи з 31-го дня порушення будь-якого із зобов`язань, має право змінити умови цього договору, встановивши інший термін повернення кредиту. При цьому банк направляє позичальнику письмове повідомлення із зазначенням дати терміну повернення кредиту. У випадку непогашення позичальником заборгованості за цим договором у термін, зазначений у повідомленні, уся заборгованість, починаючи з наступного дня дати, зазначеної у повідомленні, вважається простроченою. У випадку погашення заборгованості у період до закінчення 30 днів (включно) з моменту порушення будь-якого із зобов`язань, кінцевим терміном повернення кредиту є 05.07.2024 (п. А.3. договору);
Відповідно до п. А6 договору за користування кредитом позичальник сплачує фіксовані проценти у розмірі 20,90 % річних.
Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно, виходячи з фактичних залишків заборгованості за позичковим рахунком, фактичної кількості днів у місяці, 360 днів у році, та процентної ставки, передбаченої договором. При цьому день видачі та день повернення кредиту вважаються одним днем (метод визначення днів для нарахування процентів “факт/360”). Якщо ануїтетний платіж не буде здійснено у відповідну дату згідно з графіком платежу, то заборгованість за кредитом та/або процентами вважається простроченою на наступний день. Розподіл внесених коштів на погашення кредиту проводиться в відповідну дату згідно з графіком платежів (п. А8. договору).
Позичальник щомісячно сплачує банку винагороду за кредитне обслуговування у розмірі 0,79% (нуль цілих сімдесят дев`ять сотих) від суми зазначеного у п. А2 цього договору ліміту у поточну дату сплати процентів. Сплата винагороди здійснюється у гривні. Розрахунок здійснюється щоденно. Нарахування винагороди здійснюється у дату сплати. Сплата винагороди здійснюється згідно з графіком платежу та, в разі дострокового погашення кредиту, згідно з фактичним періодом користування кредитними коштами від дати погашення згідно з графіком платежу до дати дострокового погашення кредиту (п. А10. договору).
За положеннями п. 1.1. договору банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати позичальнику кредит у вигляді згідно з п. А.1 цього договору, з лімітом та на цілі, зазначені у п. А.2 цього договору, не пізніше 5 днів з моменту, зазначеного у третьому абзаці п. 2.1.2 цього договору, в обмін на зобов`язання позичальника щодо повернення кредиту, сплати процентів, винагороди, в обумовлені цим договором терміни. Строковий кредит (далі - "кредит”) надається банком у безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника з подальшим перерахуванням за цільовим призначенням.
Обов`язки відповідача як позичальника передбачено п. 2.2. договору.
Так, позичальник зобов`язується, зокрема: використовувати кредит на цілі та у порядку, передбаченому п. 1.1 цього договору; сплатити проценти за користування кредитом відповідно до п.п. 4.1, 4.2., 4.3 цього договору; повернути кредит у терміни, встановлені п.п. 1.2, 2.2.14, 2.3.2 цього договору; сплатити банку винагороду відповідно до п.п. 2.3.5, 4.4, 4.5, 4.6, 4.13 цього договору.
Підпунктом 2.3.2. п. 2.3. договору передбачено, що при порушенні позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених умовами цього договору, у т.ч. у випадку порушення цільового використання кредиту, банк має право, зокрема, змінити умови цього договору – зажадати від позичальника дострокове повернення кредиту, сплати процентів за його користування, виконання інших зобов`язань за цим договором у повному обсязі шляхом відправлення повідомлення. При цьому згідно зі ст. 212, 611, 651 ЦКУ за зобов`язаннями, терміни виконання яких не наступили, терміни вважаються такими, що наступили, у зазначену у повідомленні дату. У цю дату позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту у повному обсязі, проценти за фактичний строк його користування, повністю виконати інші зобов`язання за цим договором.
Відповідно до п. 4.1. договору за користування кредитом у період з дати списання коштів з позичкового рахунку до дати погашення кредиту згідно з п.п. 1.2, 2.2.3, 2.2.14, 2.3.2, 2.4.1 цього договору позичальник сплачує проценти у розмірі, зазначеному у п. А.6 цього договору.
Сплата процентів за користування кредитом, передбачених п.п. 4.1, 4.2 цього договору, здійснюється згідно до п. А.8 цього договору. Якщо повне погашення кредиту здійснюється у дату, відмінну від зазначеної у цьому пункті, то останньою датою погашення процентів, розрахованих від попередньої дати погашення до дня фактичного повного погашення кредиту, є дата фактичного погашення кредиту (п. 4.3. договору).
Пунктами 4.5., 4.6. договору встановлено, що позичальник сплачує банку винагороду за кредитне обслуговування згідно з п. А. 10 цього договору. Позичальник сплачує банку винагороду за управління фінансовим інструментом згідно з п. А. 11 цього договору.
Розрахунок процентів за користування кредитом здійснюється щоденно з дати списання коштів з позичкового рахунку до майбутньої дати сплати процентів та/або за період, який починається з попередньої дати сплати процентів до поточної дати сплати процентів. Розрахунок процентів здійснюється до повного погашення заборгованості по кредиту на суму залишку заборгованості по кредиту. Нарахування процентів та комісій здійснюється на дату сплати процентів, при цьому проценти розраховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами, виходячи з 360 днів на рік. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування процентів, не враховується (п. п. 4.10., 4.11. договору).
Договір вважається укладеним з моменту підписання його сторонами. Договір у частині п. 4.4 цього договору набуває чинності з моменту підписання цього договору, в решті частин - з моменту надання позичальником розрахункових документів на використання кредиту у межах зазначених у них сум, та діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання зобов`язань сторонами за цим договором. Договір може бути змінений або розірваний за ініціативою однієї зі сторін у встановленому законом та цим договором порядку (п. п. 6.1., 6.2., 6.3. договору).
Додатком № 1 до договору є графік погашення, згідно з яким відповідач зобов`язався кожного місяця сплачувати кредит по 4 568,90 грн, починаючи з 09.08.2021 по 09.06.2024, а 05.07.2024 (кінцева дата погашення кредиту) мав сплатити 4 568,75 грн.
Як зазначає банк, 09.07.2021 позивач надав відповідачу кредит у розмірі 100 000,00 грн, що підтверджується меморіальним ордером №TR.18397013.20548.64999 від 09.07.2021.
В матеріалах справи наявна вимога позивача №б/н від 17.04.2023, в якій, посилаючись на п. 2.3.2. договору, він просив відповідача погасити всю поточну заборгованість за наявним кредитом у розмірі 112 570,86 грн до 24.04.2023. У якості доказів направлення вимоги на адресу відповідача надано опис вкладення у цінний лист, список згрупованих поштових відправлень, та фіскальний чек від 21.04.2023.
Невиконання відповідачем вимоги щодо повного погашення заборгованості за кредитним договором стала підставо звернення Акціонерного товариства “АКЦЕНТ-БАНК” з відповідним позовом до господарського суду.
Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.
Предметом спору у даній справ є майнова вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за Кредитним договором.
За положеннями ч.1, п.1 ч.2 ст.11 Цивільного Кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
В силу ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.
Відповідно до ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 Цивільного кодексу України, за якою зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.
Приписами ст. 207 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є умови про предмет договору, а також ті, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості.
Згідно із ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України).
Аналізуючи вищенаведені приписи законодавства, судова колегія наголошує на тому, що у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Водночас, за приписами ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Враховуючи презумпцію правомірності договору, колегія суддів звертає увагу, що відповідний кредитний договір сторонами не оскаржувався, тому, він є дійсним.
Тобто, жодних обставин, які звільняють сторони від виконання своїх обов`язків за договором не існує.
Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору, 09.07.2021 банк надав відповідачу кредит у розмірі 100 000,00 грн, що підтверджується копією меморіального ордеру № TR.18397013.20548.64999 від 09.07.2021.
Колегія суддів вважає суперечливими твердження відповідача про те, що позивачем не надано належних доказів надання кредитних коштів, оскільки в апеляційній скарзі скаржник посилається на передчасне звернення позивача до суду за захистом своїх прав, разом з тим не заперечує, що кредитні кошти надходили на його рахунок.
Крім того, апеляційний суд критично ставиться до твердження скаржника про те, що банківська виписка не містить платежу про видачу коштів. Так, банківська виписка надана за транзитним рахунком кредитного договору, на який надходять всі кошти на погашення кредиту, які в подальшому розподіляються за цільовими рахункам (тіло, відсотки, тощо). Видача кредитних коштів надавалась з кредитного рахунку, на якому обліковується заборгованість за тілом кредиту на поточний рахунок відповідача, про що свідчить вищезазначений меморіальний ордер. 
Як вбачається з умов договору, пунктом А.3., зокрема, передбачено, що згідно зі ст. 212, 651 ЦК України у випадку порушення позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених цим договором, банк на свій розсуд, починаючи з 31-го дня порушення будь-якого із зобов`язань, має право змінити умови цього договору, встановивши інший термін повернення кредиту. При цьому банк направляє позичальнику письмове повідомлення із зазначенням дати терміну повернення кредиту. У випадку непогашення позичальником заборгованості за цим договором у термін, зазначений у повідомленні, уся заборгованість, починаючи з наступного дня дати, зазначеної у повідомленні, вважається простроченою. У випадку погашення заборгованості у період до закінчення 30 днів (включно) з моменту порушення будь-якого із зобов`язань, кінцевим терміном повернення кредиту є 05.07.2024.
Користуючись наданим правом, 21.04.2023 позивач направив відповідачу вимогу №б/н від 17.04.2023, в якій, посилаючись на п. 2.3.2. договору, просив погасити всю поточну заборгованість за наявним кредитом у розмірі 112 570,86 грн до 24.04.2023.
В підтвердження направлення вказаної вимоги на адресу відповідача до матеріалів справи додано список згрупованих поштових відправлень, опис вкладення у цінний лист та фіскальний чек від 21.04.2023.
Апеляційний господарський суд критично ставиться до доводів скаржника стосовно того, що надані позивачем докази не підтверджуються направлення на його адресу вказаної вимоги, оскільки на описі вкладення вказана адреса реєстрації відповідача, ПІБ та вміст вкладення, з якого вбачається назва, дата документа, номер та дата договору, за яким ця вимога була складена. Вказаний опис вкладення містить підпис та штамп з датою відповідальної особи Укрпошти.
Таким чином, колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції про те, що позивач скористався своїм правом достроково вимагати повернення кредиту, що передбачено ч. 2 ст. 1050 ЦК України та п. А3., 2.3.2. договору.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач прийняті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредитних коштів в обумовлені графіком строки за вказаним договором не виконував, що підтверджується наданою позивачем випискою по рахунку №UA 573077700000029093112392476 та розрахунком заборгованості.
Колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять жодних доказів, які б підтверджували повне погашення відповідачем заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) за кредитним договором.
Зважаючи на те, що відповідач порушив виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим, станом на 26.05.2023 ФОП Рагуцька Ольга Святославівна має непогашену заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту) у розмірі 83 762,50 грн., а також те, що позивач скористався своїм правом щодо дострокового повернення кредитних коштів відповідно до умов договору, колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Крім основної суми боргу (тіла кредиту), позивачем заявлені інші позовні вимоги.
Відповідно до п. А6 договору за користування кредитом позичальник сплачує фіксовані проценти у розмірі 20,90 % річних.
Апеляційний господарський суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що строк кредитування, який було змінено шляхом надсилання відповідачу вимоги, закінчився 24.04.2023 року, відтак, банк після цієї дати фактично втратив можливість нарахування процентів, що передбачені п. А.6 Договору.
За таких обставин, правомірним періодом нарахування відсотків є 09.07.2021 по 24.04.2023, отже, з урахуванням здійснених відповідачем проплат, сума відсотків становить 18 738,47 грн. Таким чином, зазначена позовна вимога підлягає частковому задоволенню в сумі 18 738,47 грн.
Відповідно до п. А.10 договору, позичальник щомісячно сплачує банку винагороду за кредитне обслуговування у розмірі 0,79% від суми зазначеного у п.А.2 цього договору ліміту у поточну дату сплати процентів. Сплата винагороди здійснюється у гривні. Розрахунок здійснюється щоденно. Нарахування винагороди здійснюється у дату сплати. Сплата винагороди здійснюється згідно графіком платежу та, в разі дострокового погашення кредиту, згідно з фактичним періодом користування кредитними коштами від дати погашення згідно з Графіком платежу до дати дострокового погашення кредиту.
Перевіривши наданий позивачем до стягнення розмір винагороди в розмірі 11 350,00 грн, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про його правильність та обґрунтованість.
Відтак, позовні вимоги в цій частині є цілком обґрунтованими.
Стосовно заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача 1 000,00 грн штрафу (фіксована складова), 5 000,00 грн штрафу (змінна складова), колегія суддів зазначає наступне.
За положеннями п. 5.8 кредитного договору сторони погодили, що у випадку порушення позичальником термінів платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, що спричинило звернення банку до судових органів, позичальник сплачує банку штраф, що розраховується за наступною формулою: 1 000,00 гривень + 5 % від суми встановленого у п. А.2 цього договору ліміту на цілі, відмінні від платежів для сплати за реєстрацію предметів застави у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.
Як свідчать матеріали справи, прострочення повернення кредиту триває з 09.02.2022 по 24.04.2023.
Відповідно до п. 15 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України та п. 8 Прикінцевих положень Господарського кодексу України, у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.
Враховуючи наведені положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, строки повернення кредиту та те, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" на усій території України встановлено з 12.03.2020 карантин, який завершився 01.07.2023 (постанова Кабінету Міністрів від 27.06.2023 року № 651), суд дійшов висновку, що починаючи з 12.03.2020 позичальників звільнено від обов`язку сплати штрафу за прострочення повернення тіла кредиту та процентів, відтак відповідач за прострочення повернення кредиту, яке виникло з 09.02.2022 та тривало по дату, визначену банком як граничний строк повернення кредиту (24.04.2023), тобто під час встановленого на території України карантину, звільнений від обов`язку сплати штрафу за прострочення повернення тіла кредиту та процентів.
Крім того, відповідно до п. 18 розділу Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 з 05 годин 30 хвилин 24 лютого 2022 в Україні введено воєнний стан строком на 30 днів, який неодноразово продовжувався та діє по теперішній час.
Разом з тим, при вирішенні питання щодо застосування у спірних відносинах норми закону щодо звільнення відповідача від обов`язку сплачувати на користь банку штраф за прострочення повернення кредиту починаючи саме з дати початку запровадження карантину, суд керується загальними засадами цивільного законодавства, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, а також виходить з того, що в спірних відносинах має місце обставина застосування акту законодавства, яким пом`якшується цивільна відповідальність відповідача.
За таких обставин, цілком правомірним є висновок суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині стягнення штрафу за прострочення виконання грошового зобов`язання не підлягають задоволенню.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів  скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006р. ).
Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, приймаючи до уваги положення чинного законодавства і встановлені обставини справи, оцінивши докази у справі в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Рагуцької Ольги Святославівни на рішення Господарського суду Одеської області від 18.10.2023 у справі №916/3093/23 задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишається без змін.
Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.                                        
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, –

                                                  П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Рагуцької Ольги Святославівни залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 18.10.2023 у справі №916/3093/23 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя                                                                      Савицький Я.Ф.

Суддя                                                                                          Діброва Г.І.

        Суддя                                                                                          Колоколов С.І.