Справа № 446/1766/18                                 Головуючий у 1 інстанції: Костюк У. І. 
Провадження № 22-ц/811/2227/23                 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

       22 квітня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді: Ванівського О.М.
суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,
секретаря: Цьони С.Ю.,
з участю: позивачки ОСОБА_1 та її представника – адвоката Теглівець Т.Р., відповідачки ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 29 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третіх осіб: Добротвірської селищної ради Львівської області, Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання недійсною реєстрації Державного акту на право власності на земельну ділянку, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою для обслуговування житлового будинку та господарських споруд та зобов`язання виготовити державні акти на право власності на земельні ділянки, - 

                                       ВСТАНОВИВ:

       В вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , за участі третіх осіб Незнанівської сільської ради, відділу Держгеокадастру у Кам`янка-Бузькому районі, в якій просила суд визнати недійсною реєстрацію права власності на земельні ділянки, ОСОБА_2 , належні їй на підставі державних актів, розташовані за адресою АДРЕСА_1 в частині 0.02 га., захоплених з її земельної ділянки, призначені для будівництва та обслуговування належного ОСОБА_1 , житлового будинку та господарських споруд за адресою АДРЕСА_1 , зобов`язати відповідача ОСОБА_2 не чинити перешкод в користуванні земельною ділянкою, належною при житті покійному батькові ОСОБА_3 , призначеною для обслуговування житлового будинку та господарських споруд /подвір`ям /, та присадибною земельною ділянкою, належними ОСОБА_1 , спадкоємцю першої черги за законом до майна покійного батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , в частині 0.02 га, незаконно відповідачкою приватизованих, зобов`язати відповідачку ОСОБА_2 виготовити нові Державні акти на право власності на земельні ділянки, для обслуговування її житлового будинку, господарських споруд та ведення ОПГ, з дотриманням суміжних меж земельних ділянок, належних на підставі державних актів покійному ОСОБА_3 для обслуговування житлового будинку господарських споруд та ведення ОПГ, - відповідно до записів земельно шнурової книги Незнанівської сільської ради встановлених на 1977 рік.
       В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що в 2014 році відповідачка ОСОБА_2 , після смерті свого чоловіка, ОСОБА_4 виготовила нові документи на земельні ділянки, належні при житті її чоловікові, як спадкоємець першої черги до його майна. Необхідні відповідачці підписи на погодженні меж на актах, як суміжний землекористувач, ОСОБА_1 підписала, однак при цьому не вникала в суть документа, вважаючи цей підпис простою формальністю. Натомість, після смерті батька позивачка вирішила успадкувати земельні ділянки, належні при житті її батькові, ОСОБА_3 , а відтак виготовляла на своє ім`я технічну документацію на належні батькові земельні ділянки, - як спадкоємець першої черги за законом. При виготовленні технічної документації на земельну ділянку, їй стало відомо, що відповідачка ОСОБА_2 , оформляючи свої спадкові права на майно покійного чоловіка, ОСОБА_4 , а саме при виготовленні Державних актів допустила свідомо чи помилково помилки в обмірах земельної ділянки, належної відповідачці ОСОБА_2 , і виготовила на своє ім`я три Державні акти на право власності на земельну ділянку площею 1.00 га., якою незаконно захопили 3 метри земельної ділянки, яка належала покійному батькові позивачки, по її ширині, на якій станом на сьогодні і на час виготовлення технічної документації та державного акта на ім`я відповідачки, вже була цегляна господарська споруда сараю побудована в 2013 та інші господарські споруди. Добровільно повернути цю площу захопленої нею незаконно, відповідачка відмовляється. Погодити межі, як суміжний землекористувач на технічній документації, для виготовлення позивачкою державного акта на її землекористування відмовляється також. Зважаючи на викладене змушена звернутись до суду з відповідним позовом та вимогою про повернення їй самовільно, незаконно захопленої відповідачкою ОСОБА_2 земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських споруд.
       01.02.2019р. позивачкою ОСОБА_1 подана уточнена позовна заява, в якій просила суд визнати недійсною реєстрацію права власності на земельні ділянки, ОСОБА_2 , належні їй на підставі державних актів, розташовані за адресою АДРЕСА_1 в частині 0.04 га., незаконно приватизованої відповідачкою ОСОБА_2 їй земельної ділянки, призначеної для будівництва та обслуговування, належного їй житлового будинку та господарських споруд за адресою АДРЕСА_1 , зобов`язати відповідача ОСОБА_2 не чинити їй перешкод в користуванні земельною ділянкою, належною при житті її покійному батькові ОСОБА_3 , призначеною для обслуговування житлового будинку та господарських споруд/ подвір`я/ та присадибною земельною ділянкою, належними їй, як спадкоємцю першої черги за законом до майна її покійного батька ОСОБА_3 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , в частині 0.04 га, приватизованих відповідачкою незаконно, зобов`язати відповідачку ОСОБА_2 виготовити нові Державні акти на право власності на земельні ділянки, для обслуговування її житлового будинку, господарських споруд та ведення ОПГ, з дотриманням суміжних меж земельних ділянок, належних на підставі державних актів покійному ОСОБА_3 для обслуговування житлового будинку, господарських споруд та ведення ОПГ, - відповідно до записів земельно шнурової книги Незнанівської сільської ради встановлених на 1977 рік. В обґрунтування поданої уточненої позовної заяви вказує,що вона як спадкоємець першої черги після смерті батька вирішила успадкувати земельні ділянки, належні при житті померлому. При виготовленні технічної документації, їй стало відомо, про те, що відповідачка ОСОБА_2 , при оформленні земельних документів по смерті свого чоловіка, ОСОБА_4 , померлого в 2014 році, зокрема виготовляючи Державні акти на його спадкове майно, а саме, на належну йому при житті земельну ділянку для обслуговування житлового будинку і господарських споруд за адресою : АДРЕСА_1 , - допустила, помилку в обмірах земельної ділянки, і виготовила на своє ім`я три державні акти на право власності на земельну ділянку, площею 1.00 га.. Одним із цих актів було протиправно захоплено 3 метри земельної ділянки, яка належала іі покійному батькові. В позасудовому порядку даний спір вирішити не можливо так, як відповідачка добровільно повернути її площу захопленої незаконно земельної ділянки відмовляється. Крім цього,погодити межі, як суміжний зі мною землекористувач на технічній документації, для виготовлення нею державного акта на її землекористування відмовляється також (т.1 а.с.63-66).
       Рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 29 червня 2023 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третіх осіб: Добротвірської селищної ради Львівської області, Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання недійсною реєстрації Державного акту на право власності на земельну ділянку, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою для обслуговування житлового будинку та господарських споруд та зобов`язання виготовити державні акти на право власності на земельні ділянки відмовлено повністю.
       Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу.
       Не погоджується з рішенням суду та вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи.
       Вказує, що про захоплення належної батькові позивачки частини земельної ділянки 0,04 га відповідачка позивачку не повідомила, добровільно повернути цю площу, захоплену нею незаконно – відмовилась.
       Зазначає, що підписувала акт прийому-передачі межових знаків на зберігання у вкрай неналежних складних умовах для цього – попередньо не ознайомившись зі змістом.
       Суд не взяв до уваги подані докази, та не врахував того факту, що цегляна господарська будівля збудована позивачкою у 2013 році, а приватизація земельних ділянок відповідачкою проведена в 2014-2015 роках.
       Просить скасувати рішення суду та постановити нове судове рішення, яким позов задоволити.
       Заслухавши суддю - доповідача, пояснення позивачки ОСОБА_1 та її представника – адвоката Теглівець Т.Р. на підтримання доводів апеляційної скарги, відповідачки ОСОБА_2 на її заперечення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.        
Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
       Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.
       Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
       Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що при подачі позову до суду позивачем та її представниками не було надано належних доказів, що підтверджують порушення її права власності або користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , як і не було надано конкретних доказів щодо розміру земельних ділянок якими, як зазначила позивач, незаконно користується відповідач, а отже не підтверджено наявності порушення її прав.
       Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.
       Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , згідно свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 31.01.2005.
        ОСОБА_3 , був батьком позивачки та являвся власником земельної ділянки площею 0,7311 га в с.Незнанів для обслуговування житлового будинку і господарських споруд та ведення ОПГ. Дана земельна ділянка складається із двох земельних ділянок площею 0,4811 га та 0,2500 га.
       Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 11.04.2007р. ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
       Позивач ОСОБА_1 до дня смерті ОСОБА_3 проживала разом із ним у с. Незнанів Кам`янка-Бузького району Львівської області, відповідно до довідки № 238 від 27.03.2018р. Незнанівської сільської ради.
       Рішенням Кам`янка -Бузького районного суду Львівської області від 10.12.2013 року визнано за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно, зокрема земельні ділянки площею 2,2520 га для ведення сільськогосподарського виробництва; земельну ділянку площею 0,8500 га для обслуговування житлового будинку і господарських споруд та земельну ділянку площею 0,1500 га для ведення особистого підсобного господарства, які розташовані на території Незнанівської сільської ради, Кам`янка-Бузького району, Львівської області.
       Згідно рішення № 4 від 21.03.2014р. Незнанівської сільської ради надано дозвіл ОСОБА_2 на виготовлення технічної документації.
       На підставі рішення № 4 від 08.08.2014р. Незнанівською сільської радою було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі та передано у власність для ведення особистого селянського господарства (код 01.03) площею 0,1500 га (4622184600:01:007:0003) в АДРЕСА_1 ОСОБА_2 .
        Згідно інформації Державного земельного кадастру земельна ділянка із кадастровим номером 4622184600:01:007:0003 площею 0,15 га , належить ОСОБА_2 , дата державної реєстрації 20.08.2014р.; земельна ділянка із кадастровим номером 4622184600:01:007:0006 площею 0,6 га , належить ОСОБА_2 , дата державної реєстрації 20.08.2014р.; земельна ділянка із кадастровим номером 4622184600:01:007:0005 площею 0,25 га , належить ОСОБА_2 , дата державної реєстрації 20.08.2014р..
       Сторонами по справі виготовлялись проекти технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж земельних ділянок в натурі гр. ОСОБА_2 ( 20.06.2014 № 786; 19.03.2014 № 315) та ОСОБА_4 16.09.2011 № 6393); ОСОБА_3 ( 13.12.2016 №463).
       Згідно акту обстеження земельних ділянок від 24.11.2017 року комісією в результаті обстеження було виявлено наступне : загальна площа земельної ділянки,яка знаходиться в АДРЕСА_2 складає 0,4811 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, згідно Державного акту про право приватної власності на зесмлю від 05.03.2002 гр. ОСОБА_3 Дана земельна ділянка межує з земельною ділянкою для ОЖБ та ОСГ площею 1,00 га , яка успадкована ОСОБА_2 .
       Рішенням Незнанівської сільської ради № 6 від 20.04.2018 року було рекомендовано ОСОБА_2 звернутись у ліцензовану землевпорядну організацію для виправлення помилки.
       Згідно відповіді № 53 від 09.09.2019р., заява ОСОБА_2 «Про затвердження технічної документації із землеустрою та передачі земельної ділянки у власність» на сесії 06.09.2019р. розглянула, однак рішення не прийнято, оскільки дане питання знаходиться на розгляді у суді.
       Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
       Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Як закріплено в частині четвертій статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція) кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.
       У цьому пункті закріплене право на суд разом з правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36). Проте такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутності цих прав (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 17 січня 2012 року у справі «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria), заява № 36760/06, § 230).
Згідно зі статтею 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
       Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його користуванні.
       Відповідно до ч.2 ст. 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
       Згідно з п.г ч.1 ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.
       Відповідно до ч.1ст.107 ЗК України, основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.
       Частиною 3 ст.152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
       Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року №7 визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.
       Відповідно до п. б ч.2 ст. 198 ЗК України, погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами здійснюється при здійсненні кадастрової зйомки.
       Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.
       Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.
       Згідно з ч.3, ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.  Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
       Статтями 12 і 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Згідно з п.3, 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
       Згідно висновку експерта ТзОВ «Судово – експертного бюро України» № 37 від 18 березня 2024 року відповідно до правовстановлюючих документів та документації із землеустрою, земельні ділянки, розташовані за адресою АДРЕСА_1 , кадастрові номери 4622184600:01:007:0003, 4622184600:01:007:0005, 4622184600:01:007:0006, що належать ОСОБА_2 накладаються з земельною ділянкою, розташованою за адресою АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_1 , спадкоємиці ОСОБА_3 , яка фактично прийняла спадщину після його смерті.
       Загальна площа накладання земельних ділянок становить 243,23 м2 (0,0243 га).
       Земельна ділянка, кадастровий номер 4622184600:01:007:0005, що належить ОСОБА_2 частково накладається із земельною ділянкою, розташованою за адресою АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_1 площею 96, 89 м2, із наступними геометричними розмірами по периметру в метрах: 3,25; 42,87; 49.93.
       Земельна ділянка, кадастровий номер 4622184600:01:007:0006, що належить ОСОБА_2 частково накладається із земельною ділянкою, розташованою за адресою АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_1 площею 107,63 м2, із наступними геометричними розмірами по периметру в метрах: 1,27; 107,8; 1,17; 98,3; 9,5.
       Земельна ділянка, кадастровий номер 4622184600:01:007:0003, що належить ОСОБА_2 частково накладається із земельною ділянкою, розташованою за адресою АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_1 площею 38,71 м2, із наступними геометричними розмірами по периметру в метрах: 1,17; 31,73; 1,28; 31,70.
       Відповідно до ч.1 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.
       Згідно з ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
       Колегія суддів вважає, що поданий висновок експерта є належним та достатнім доказом, що підтверджує заявлені позовні вимоги.
       Як встановлено, земельні ділянки, що належать на праві приватної власності ОСОБА_2 частково накладаються на сусідню земельну ділянку, яка належить ОСОБА_1 .
       З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині визнання недійсною реєстрації права власності на земельні ділянки (кадастрові номери 4622184600:01:007:0003, 4622184600:01:007:0005, 4622184600:01:007:0006), ОСОБА_2 , належні їй на підставі державних актів, розташовані за адресою АДРЕСА_1 в частині накладання 0,0243га., земельної ділянки належної ОСОБА_1 , призначеної для будівництва та обслуговування, житлового будинку та господарських споруд за адресою АДРЕСА_1 підлягає задоволенню.
       Колегія суддів вважає, що позовна вимога ОСОБА_1 щодо зобов`язання відповідачки виготовити нові Державні акти про право власності на земельні ділянки відповідно до записів земельно-шнурової книги Незнанівської сільської ради за 1977 рік, до задоволення не підлягає. 
       Так, з 1 січня 2013 року, у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про Державний земельний кадастр» (далі – Закон № 3613) державні акти на право власності чи право постійного користування земельною ділянкою не видаються.
       Також колегією суддів не беруться до уваги пояснення сторони позивача від 25.03.2024 року, в яких викладено фактично нові позовні вимоги, оскільки відповідно до ч.6 ст. 367 ЦПК України, в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
       Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18)), а також вказувала на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.
       Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
       З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції скасуванню з постановленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.
       Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
       Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:

       апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – задовольнити частково.
       Рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 29 червня 2023 року – скасувати.
       Постановити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третіх осіб: Добротвірської селищної ради Львівської області, Головного управління Держгеокадастру у Львівській області – задовольнити частково.
       Визнати недійсною реєстрацію права власності на земельні ділянки (кадастрові номери 4622184600:01:007:0003, 4622184600:01:007:0005, 4622184600:01:007:0006), ОСОБА_2 , належні їй на підставі державних актів, розташовані за адресою АДРЕСА_1 в частині накладання 0,0243га., земельної ділянки належної ОСОБА_1 , призначеної для будівництва та обслуговування, житлового будинку та господарських споруд за адресою АДРЕСА_1 .
       В решті позовних вимог відмовити.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
       Повний текст постанови складено 13 травня 2024 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

                                                                         Шеремета Н.О.