ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова 
Іменем України 

12 червня 2024 року      
м. Харків

Справа № 643/2049/19      
Провадження № 22-ц/818/1493/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Пилипчук Н.П. ,
суддів: Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря судового засідання : Львової С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою  ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 , на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини, із заявою ОСОБА_2 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2024 року, постановлену суддею Мельниковою І.Д., -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року  ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про визнання судового наказу, виданого 04 квітня 2019 року Московським районним судом м. Харкова у справі №643/2049/19, таким, що не підлягає виконанню. Одночасно з вирішенням вказаного питання просив суд стягнути на його користь безпідставно одержані стягувачем кошти за виконавчим документом.

В обґрунтування заяви зазначає, що 04 квітня 2019 року Московським районним судом м. Харкова видано судовий наказ про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 , аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Зазначає, що ОСОБА_4 не мала абсолютно ніякого права вимоги, не мала матеріального права на отримання аліментів на утримання доньки. ОСОБА_5 0 доньку жодного дня і до сьогодні не утримувала, не підтримувала, не виховувала. Саме батько повністю утримував і опікувався донькою та не просто приймав активнішу участь в утриманні й вихованні доньки, а майже одноособово займався ії утриманням, вихованням і розвитком з самого малечку.
Вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 пішла з сім`ї остаточно. І з цього часу ОСОБА_6 звільнений від виплати аліментів в подальшому. Так як наказ до виконання може бути поданий в період всього строку виконання, а він обмежений датою 13 серпня 2020 року, то подача його в виконавчу службу до виконання після 13 серпня 2020 року, є незаконна і не підлягає виконанню.
23 вересня 2020 року рішенням Московського районного суду м. Харкова, справа №643/11446/20 шлюб між ним та ОСОБА_1 було розірвано.
Донька з народження і по сьогодні знаходиться на його утриманні, а мати ОСОБА_1 жодної участі в вихованні та утриманні доньки як не приймала так і не приймає. 
30 жовтня 2020 року він звернувся до Московського районного суду м. Харкова з заявою про видачу судового наказу, про стягнення аліментів з ОСОБА_7 на його користь по утриманню малолітньої доньки 
05 листопада 2020 року Московським районним судом м. Харкова у справі №643/16943/20 було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на його користь аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Виконавчий документ було направлено до Московського ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), де 29 грудня 2020 року було відкрито виконавче провадження №63765373, також у зв`язку з несплатою аліментів ОСОБА_8 державним виконавцем Меженським В. було винесено постанови про арешт коштів боржника, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами та у праві виїзду за межі України. Крім того згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 станом на 01 липня 2023 року має заборгованість майже за 33 місяці в сумі 97817,34грн.
02 червня 2021 року у справі за №643/3223/21 суд вирішив звільнити його від сплати заборгованості по аліментам з 13 серпня 2020 року, які стягуються на підставі судового наказу, виданого 04 квітня 2019 року Московським районним судом м. Харкова у справі №643/2049/19. Строк припиняється 13 вересня 2020 року рішенням Октябрського суду м.Полтави від 10 лютого 2023 року у справі №643/7509/21 визначено місце проживання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 з ним. Враховуючи вищевикладене заявник зазначає про відсутність у нього боргових зобов?язань перед ОСОБА_9 , рішення Октябрського суду м. Полтави про визначення місця проживання дитини з батьком тому підтвердження, і факти належного утримання відображені в довідках, відповідях на адвокатські запити, в фотографіях дитини з батьком, в чеках на додаткові і поточні витрати- свідчить про відсутність у стягувача суб`єктивного права вимоги до нього на видачу судового наказу про стягнення аліментів.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2024 року заяву ОСОБА_2 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню – задоволено частково.
Визнано судовий наказ від 04 квітня 2019 року, виданий Московським районним судом м. Харкова у справі №643/2049/19 таким, що не підлягає виконанню.
В іншій частині заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі  ОСОБА_2  просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову про задоволення його заяви в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково визнав наказ таким, що не підлягає виконанню з тих підстав, що з 13 серпня 2020 року він звільнений від сплати аліментів. Вважає, що такий наказ взагалі винесений судом помилково, оскільки заява про видачу цього наказу не містила фактичних даних на яких грунтувалась би вимога. ОСОБА_1 не мала матеріального права на стягнення аліментів. Зазначає, що суд виніс оспорюваний наказ тільки на підставі доводів заявниці про те, що вона планує розлучитися і проживати із донькою окремо. Це була неправда. Вважає, що оскільки між сторонами був наявний спір, наказне провадження не могло бути застосовано.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Постановляючи ухвалу про часткове задоволення заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню суд першої інстанції виходив з того, що оскільки існує рішення згідно якого ОСОБА_2 звільнено від сплати заборгованості по аліментам з 13 серпня 2020 року, які стягуються на підставі судового наказу, виданого 04 квітня 2019 року Московським районним судом м. Харкова у справі №643/2049/19, та з цієї ж дати звільнено від сплати аліментів, тому виконавчий документ необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню. Щодо стягнення з боржника безпідставно одержаних грошових коштів за вказаним виконавчим документом, то заявником не зазначено, які саме безпідставно одержані кошти стягувачем за виконавчим документом потрібно стягнути на його користь, а тому в цій частині заява не підлягає задоволенню.

Проте, повністю погодитися із таким висновком суду колегія суддів не може, виходячи з наступного.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції частково не відповідає.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами що 04 квітня 2019 року Московським районним судом м. Харкова видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Статтею 173 ЦПК України встановлено, що суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження.

Підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Процесуально-правовими підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає насамперед у встановленні обставин та фактів, що підтверджують відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц, від 09 вересня 2021 року у справі № 824/67/20, від 09 червня 2022 року у справі № 2-118/2001.

Матеріали справи свідчать, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 02 червня 2021 року у справі за №643/3223/21 звільнено від сплати заборгованості по аліментам з 30 жовтня 2020 року, які стягуються на підставі судового наказу, виданого 04 квітня 2019 року Московським районним судом м. Харкова у справі №643/2049/19, та звільнено від сплати аліментів.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 06 липня 2021 року виправлено описку в рішенні Московського районного суду м. Харкова від 02 червня 2021 року у справі за №643/3223/21 звільнено від сплати заборгованості по аліментам з 13 серпня 2020 року, які стягуються на підставі судового наказу, виданого 04 квітня 2019 року Московським районним судом м. Харкова у справі №643/2049/19 та звільнено від сплати аліментів. 

Постановою Полтавського апеляційного суду від 22 серпня 2022 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 02 червня 2021 року у справі за №643/3223/21 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 19 грудня 2022 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 02 червня 2021 року у справі за №643/3223/21 та постанову Полтавського апеляційного суду від 22 серпня 2022 року залишено без змін.

Із змісту постанови Верховного Суду від 19 грудня 2022 року у справі за №643/3223/21 вбачається, що донька – ОСОБА_3 разом з батьком – ОСОБА_2 , окремо від ОСОБА_1 з 13 серпня 2020 року по теперішній час проживають разом у квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується актом обстеження умов проживання від 26 серпня 2020 року складеного Службою у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради та копій письмових звернень ОСОБА_1 до різних державних органів та відповідей на них.
13 серпня 2020 року  ОСОБА_1 змінила своє місце проживання та, як наслідок, залишила дитину проживати з позивачем, що є тією істотною обставиною, яка припиняє обов`язок стягнення аліментів на користь відповідача на утримання дитини з боку позивача, тому суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , звільнивши його від сплати аліментів на утримання дитини – ОСОБА_3 , а також звільнення його від сплати заборгованості по аліментах з 13 серпня 2020 року.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (ч.ч.4, 5 ст.82 ЦПК України).

Встановивши, що з 13 серпня 2020 року ОСОБА_2 звільнено від сплати заборгованості по аліментам, які стягуються на підставі судового наказу, виданого 04 квітня 2019 року Московським районним судом м. Харкова у справі №643/2049/19, та з цієї ж дати звільнено від сплати аліментів, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про визнання судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , таким, що не підлягає виконанню.

Доводи апеляційної скарги про те, що боржник не мала підстав для звернення до суду із заявою про видачу судового наказу є помилковими, оскільки як вже було встановлено Верховним Судом ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2019 року ОСОБА_2 було відмовлено у перегляді (скасуванні) виданого судового наказу.

Що стосується вимог про стягнення безпідставно одержаних коштів стягувачем за виконавчим документом, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 3 ЗУ «Про виконавче провадження» судовий наказ є виконавчим документом.

Частиною першою статті 173 ЦПК України передбачено, що суд може визнати судовий наказ таким, що не підлягає виконанню в порядку встановленому статтею 432 цього Кодексу.

Так, положенням частини 4 статті 432 ЦПК України передбачено, що про виправлення помилки в виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.

Поворот виконання рішення - це процесуальна форма захисту прав боржника. Він можливий лише після набрання судовим рішенням законної сили. Його суть - у поверненні стягувачем боржнику всього одержаного за скасованим рішенням.

У Рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року № 13-рп/2011 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення пункту 28 частини першої статті 293 ЦПК України у взаємозв`язку з положеннями пунктів 2, 8 частини третьої статті 129 року Конституції України вказано, що поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

Відповідно до частин першої, другої статті 444 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Згідно з частиною дев`ятою статті 444 ЦПК України, якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача за цим рішенням про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Статтею 445 ЦПК України передбачені особливості повороту виконання в окремих категоріях справ. Зокрема, у справах про стягнення аліментів, а також у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача.

Отже, поворот виконання рішення, якщо цього вимагає відповідач за цим рішенням, можливий у будь-якому випадку, незалежно від того, в якому порядку (апеляційному, касаційному чи за нововиявленими обставинами) скасовано судове рішення.

У даній справі ОСОБА_1 отримала грошові кошти за судовим рішенням (судовим наказом).

Поворот виконання рішення полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням (судовим наказом).

Тому суди на забезпечення такої гарантії відновлення прав учасників процесу, як поворот виконання рішення мають задовольняти відповідні заяви та повертати стягнені кошти за скасованим (зміненим) судовим рішенням у разі відсутності обмежень, установлених законом.

Подібні висновки зроблені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 червня 2019 року у справі № 336/9595/14 (провадження № 61-14640сво18), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 569/15646/16-ц (провадження № 14-375цс19) та постанові Верховного Суду у складі Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 травня 2022 року у справі № 405/3788/19 (провадження № 61-826св22).

Як зазначалось вище статтею 445 ЦПК України передбачені особливості повороту виконання в окремих категоріях справ. Зокрема, у справах про стягнення аліментів, а також у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача.

Відтак, під час розгляду судом заяви про поворот виконання судового рішення про стягнення аліментів окремим предметом доказування є ухвалення судом рішення на підставі підроблених документів або на завідомо неправдивих відомостях позивача.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як свідчать матеріали справи стягнення з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , проводилося на підставі судового наказу виданого 04 квітня 2019 року Московським районним судом м. Харкова.

При цьому ОСОБА_2 не надано суду доказів того, що зазначений судовий наказ було видано на підставі підроблених документів або на завідомо неправдивих відомостях заявниці ОСОБА_1 . Тобто, обставин, за яких законом допускається поворот виконання рішення про стягнення аліментів, заявником не доведено та судом не встановлено.

Отже, у даному випадку відсутні підстави для повороту виконання судового наказу Московського районного суду м. Харкова від 04 квітня 2019 року та стягнення в порядку повороту виконання судового наказу з ОСОБА_1 отриманих нею за цим судовим наказом грошових коштів (аліментів).

Згідно п.п.1, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала підлягає зміні в частині мотивів відмови у стягненні безпідставно одержаних коштів стягувачем за виконавчим документом.

Керуючись статтями 365, 366, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – задовольнити частково.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2024 року – змінити в частині мотивів відмови у стягненні безпідставно одержаних коштів стягувачем за виконавчим документом.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий –                                                                                                               Н.П. Пилипчук

Судді –                                                                                                                              О.В. Маміна

                                                                                                                                       О.Ю. Тичкова