ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/259/24                        Головуючий І інстанції – Проценко Л.Г.
Провадження № 33/818/813/24                                Суддя доповідач – Гєрцик Р.В.
Категорія: ст.124 КУпАП 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
12 червня 2024 року                        Харківський апеляційний суд у складі: 
головуючого        судді                                 Гєрцика Р.В.
секретаря судового засідання                        Соболєвої Є.Є.                        
                                                       
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Ленінського районного суду м.Харкова від 29 березня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, щодо ОСОБА_1 ,-

УСТАНОВИВ:
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Судом першої інстанції встановлено, що 10 січня 2024 року о 14 годині 25 хвилин в м.Харкові на вулиці Новий Побут, в районі буд.2, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Hyundai Sonata LF», державний номерний знак « НОМЕР_1 », при виїзді на нерегульоване перехрестя з вулицею Миронівською та Новий Побут не надав переваги у русі транспортному засобу «CKC RLN» д.н. НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі, у результаті чого сталося зіткнення даних автомобілів. Внаслідок зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 
Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п.16.11 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.
Постановою судді Ленінського районного суду м.Харкова від 29 березня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн. 00 коп. 
Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову судді скасувати та матеріали справи повернути до УПП в Харківській області для належного оформлення.
В обґрунтування заявлених апеляційних вимог посилається на те, що судом першої інстанції було порушено його право на захист, порушено Кодекс суддівської етики та застосовано щодо нього образливий термін «інвалід»
Вказує, що судом першої інстанції не були досліджені матеріали справи та суд дійшов до помилкового висновку про начебто порушення ним п.12.1 ПДР, однак в протоколі про адміністративне правопорушення такі порушення ПДР у вину йому не ставились.
Зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення складено відносно « ОСОБА_2 » та безсумнівно прочитати, що він складений стосовно « ОСОБА_3 » не можливо.
Також, вказує, що у схемі ДТП від 10.01.2024 року вказані обставини, яких не було, а саме зазначено, що покриття було «мокре», однак в той день була ожеледиця. Крім того, дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» у місці виїзду з вул. Миронівська м.Харкова в районі буд.48 на вул.Новий Побут не має, а тому не будучи заздалегідь поінформованим про необхідність дати дорогу, він керуючись вимогами п.п. 1.3, 1.4 ПДР добросовісно розраховував, що наближається до перехрестя рівнозначних доріг, де діють вимоги п.16.12 ПДР, а через ожеледицю на дорозі та незадовільний стан проїзної часини дороги, застосування екстреного гальмування не дало бажаних результатів.

Мотиви суду

До початку судового засідання ОСОБА_1 подав до суду клопотання в якому просить провести судовий розгляд без його участі та просив додатково врахувати експертний висновок Українського бюро лінгвістичних експертиз НПН України від 12.04.2024 року № 104/04/2024, згідно якого за наслідками проведеної лінгвістичної ідентифікації відмінних рукописних записів у протоколі серії ААД № 642830 від 10.01.2024 року безсумнівно ідентифікувати в рукописному тексті прізвище ОСОБА_3 не виявилось можливим.
Потерпілий ОСОБА_4 будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подавав.
За таких обставин, суд вважає можливим провести апеляційний розгляд справи у відсутність  ОСОБА_1 та потерпілого в межах доводів і вимог поданої апеляційної скарги та за наявними у справі відомостями, що також узгоджується з вимогами КУпАП.

Перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 251 КУпАП встановлює, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до вимог ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративне правопорушення (проступок) - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зі ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, окрім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності. Тобто підставою для притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного проступку є наявність об`єктивних і суб`єктивних ознак, тобто об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони.
В розумінні ЄСПЛ справи про адміністративні правопорушення є кримінальним провадженням, тому до таких справ за аналогією можливо застосувати принципи кримінального процесу.
А відтак, у справах про адміністративні правопорушення, на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, особа, щодо якої розглядається справа, та потерпілий додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.
Поширення стандартів кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення, безсумнівно, зумовлює необхідність дотримання особливих вимог до процедури збирання, подання та оцінки доказів, а також до вмотивованості судових рішень, які у разі визнання особи винною повинні містити відповідні достатні мотиви, які дали змогу спростувати презумпцію невинуватості та призначити пропорційне вчиненому покарання.
У рішенні у справі «Олег Колесник проти України» ЄСПЛ вказав, що вимоги пункту 3 статті 6 Конвенції слід розглядати як конкретні аспекти права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції, і завдання суду полягає у тому, щоб з`ясувати, чи був увесь зазначений процес, включно зі способом, у який здійснювався збір доказів, «справедливим» у значенні пункту 1 статті 6 Конвенції.
За змістом статті 124 КУпАП, порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, виражається у порушенні учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна (матеріальний склад).
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, 10 січня 2024 року о 14 годині 25 хвилин в м.Харкові на вулиці Новий Побут, буд.2, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Hyundai Sonata LF», державний номерний знак « НОМЕР_1 », при виїзді на нерегульоване перехрестя з вулицею Миронівською та Новий Побут не надав переваги у русі транспортному засобу «CKC RLN» д.н. НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі, у результаті чого сталося зіткнення даних автомобілів, чим порушив вимоги п. 16.11 Правил дорожнього руху. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. 
Відповідно до п.16.11. ПДР на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху
Зазначений протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою, з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП та підписані уповноваженою особою.
Незважаючи на не визнання своєї вини в апеляційній скарзі, вина  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП,повністю підтверджується зібраними по справі доказами, зокрема:
- відомостями протоколу про адміністративне правопорушення, який складений стосовно ОСОБА_1 ;
- схемою місця ДТП від 10.01.2024 року, в якій наявні необхідні та достатні відомості для з`ясування дійсних обставин ДТП, у тому числі відображено: напрямок руху транспортних засобів, місце зіткнення, прив`язку транспортних засобів учасників ДТП до сталих об`єктів, місце розташування автомобілів, отримані автомобілями-учасниками ДТП механічні пошкодження, інформацію про власників автомобілів. Схема місця ДТП підписана обома учасниками, зауважень та заперечень на яку ані ОСОБА_1 , ані ОСОБА_5 не надано; 
- письмовими поясненнями потерпілого ОСОБА_5 від 10.01.2024 року, відповідно до яких 10.01.2024 він рухався по головній дорозі вул.Новий Побут та на перехресті з вул. Миронівська відбуло ДТП, автомобіль Hyundai Sonata виїзжав з вул. Миронівської на головну дорогу Новий Побут і допустив зіткнення з його автомобілем. Автомобіль Hyundai Sonata рухався по другорядній дорозі, де установлено знак «Дати дорогу» ; 
- письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 10.01.2024 року, написаними ним власноруч, відповідно до яких він пояснив, що 10.01.2024 року він рухався по вул. Миронівській в сторону вул.Новий Побут, під`їжджаючи до перехрестя, зупинився пропустити автомобіль. По вул.Новий Побут на перехресті з лівої сторони знаходились бетонні блоки, які загороджували видимість дороги. Він на дуже маленькій швидкості почав рух та ввімкнув покажчик правого повороту, в цей момент з лівої сторони рухався автомобіль Рено д.н.з НОМЕР_2 та й нього не було можливості маневрувати, в результаті чого сталось ДТП.
Апеляційний суд зазначає, що згідно схеми ДТП від 10.01.2024 року, що сталася за участю   ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , вбачається характер механічних пошкоджень транспортних засобів, отриманих внаслідок ДТП, а саме: автомобіль Hyundai Sonata LF», державний номерний знак « НОМЕР_1 », під керуванням   ОСОБА_1 має такі пошкодження: деформацію переднього бампера; автомобіль «CKC RLN» д.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 має такі пошкодження: деформацію задньої правої двері.
Зі схеми місця дорожньо-транспортної пригоди, складеної в присутності   ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , вбачається як саме рухалися транспортні засоби за адресою: м. Харків, перехрестя з вулицею Миронівською та Новий Побут, місце ДТП, при цьому учасники пригоди, а саме   ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , кожен був ознайомлений зі схемою, про що підписався та не мав ніяких зауважень та доповнень при складанні схеми місця ДТП. 
Належить взяти до уваги, що протокол про адміністративне правопорушення, а також схема місця ДТП, складені уповноваженою державою особою і дії посадової особи, що їх складала, в порядку передбаченому чинним законодавством  ОСОБА_1 не оскаржувалися в порядку, передбаченому КАС України або до безпосереднього керівництва працівників поліції, а також вінне звертався зі скаргами до правоохоронних органів, відповідно до вимог КПК України, а тому твердження апелянта щодо незаконності дій працівників поліції під час складання протоколу є необґрунтованими та розцінюються судом апеляційної інстанції як обраний спосіб захисту.
Апеляційний суд ставить критично до доводів апелянта про те, що перед перехрестям по вул. Миронівській не було встановлено знак 2.1 «Дати дорогу», посилаючись на долучену до апеляційної скарги роздруківку з сайту Google maps, оскільки як убачається з загально доступних відомостей сайту Google maps фотографії перехрестя вулиць Новий Побут та Миронівській в м. Харкові датовані липнем 2015 року, а сам факт ДТП мав місце 10.01.2024 року.
За таких обставин апеляційний суд приймає до уваги саме відомості схеми місця ДТП від 10.01.2024 року, підписаної обома учасника ДТП, які зауважень до неї не мали та на якій чітко відображено розташування по вул. Миронівській знаку 2.1 «Дати дорогу»

Аналізуючи схему місця ДТП, характер та локалізацію зазначених пошкоджень транспортних засобів, апеляційний суд дійшов висновку про порушення вимог п.16.11 ПДР водієм  ОСОБА_1 , який керуючи автомобілем при виїзді на нерегульоване перехрестя, не надав перевагу у русі автомобілю, який рухався по головній дорозі, що призвело до зіткнення транспортних засобів та спричинило їх пошкодження.

Також, апеляційний суд відхиляє доводи апелянта про те, що у схемі місця ДТП не вірно зазначено покриття дороги, оскільки ОСОБА_1 будь-яких заперечень в схемі місця ДТП від 10.01.2024 року або у власноручно написаних поясненнях від 10.01.2024 року зроблено не було.

Що стосується тверджень апелянта про те, що судом першої інстанції не були досліджені матеріали справи та суд дійшов до помилкового висновку про начебто порушення ним п.12.1 ПДР, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення такі порушення ПДР у вину йому не ставились, то апеляційний суд приймає до уваги такі доводи, однак вони не свідчать про недоведеність вини ОСОБА_1 та апеляційний суд вбачає у зазначеному технічну описку, яка може бути виправлена судом шляхом ухвалення відповідної постанови, так як убачається зі змісту постанови від 29.03.2024 року, судом першої інстанції були дослідженні матеріали справи та описано встановлену фабулу правопорушення з боку ОСОБА_1 саме за змістом п.16.11 ПДР.
Аналіз схеми ДТП та письмових пояснень потерпілого та ОСОБА_1 , наданих ними під час складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо події ДТП також свідчать про те, що водій ОСОБА_1 порушив саме вимоги п.16.11 ПДР та допустив зіткнення автомобілів. Більш того, вимоги п.12.1 ПДР за своїм змістом не є тотожними, стосуються кардинально іншої дорожньо-транспортної ситуації, про що взагалі не йде мова в протоколі про адміністративне правопорушення та судовому рішенні, в якому суд перевіряв саме обвинувачення за п.16.11 ПДР та визнав таке обвинувачення (за змістом та характером дій) доведеним. 
Крім того, необґрунтованими також є доводи апелянта про те, що протокол про адміністративне правопорушення складено відносно « ОСОБА_2 », а не « ОСОБА_3 » , оскільки з матеріалів справи, а саме з протоколу про адміністративне правопорушення чітко вбачається, що він був складений відносно ОСОБА_1 .

Апеляційний суд відхиляє посилання апелянта на експертний висновок Українського бюро лінгвістичних експертиз НПН України від 12.04.2024 року № 104/04/2024, згідно якого за наслідками проведеної лінгвістичної ідентифікації відмінних рукописних записів у протоколі серії ААД № 642830 від 10.01.2024 року безсумнівно ідентифікувати в рукописному тексті прізвище ОСОБА_3  не виявилось можливим, оскільки матеріали справі свідчать про те, що учасником ДТП був саме ОСОБА_1 , протокол про адміністративне правопорушення був складений відносно ОСОБА_1 .
Таким чином, посилання апелянта про відсутність в його діях складу правопорушення є необґрунтованими та такими, що повністю спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. При цьому належить врахувати те, що, оспорюючи висновки суду першої інстанції, апелянт не заявляв будь-яких клопотань, в тому числі щодо допиту свідків, проведення судової експертизи, тощо.
Твердження апелянта про те, що судом першої інстанції було порушено його право на захист є необґрунтованими, оскільки як убачається з матеріалів справи, постановою Ленінського районного суду м.Харкова від 14.03.2024 року було доручено Харківському місцевому центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги призначити адвоката Зологіну І.С., для здійснення захисту за призначенням та забезпечити прибуття захисника до Ленінського районного суду м.Харкова у судове засідання на 12.30 год. 27 березня 2024 року для участі в розгляді справи про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП.
Разом з цим, відповідно до листа Голови комісії з реорганізації Харківського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_6 , виконання постанови Ленінського районного суду м.Харкова від 14.03.2024 року не було здійснено, оскільки призначення адвоката можливе лише за умови звернення до Центру з письмовою заявою самої особи або її законного представника, повноваження якого мають бути належним чином посвідчені, тому у Центру відсутні підстави призначити ОСОБА_1 адвоката.
Апеляційний суд погоджується з доводами суду першої інстанції, про те, що оскільки як зазначено у клопотанні від 27.03.2024 року ОСОБА_1 , до Харківського місцевого центру надання безоплатної вторинної правової допомоги зателефонував 26.03.2024 року. Постанову від 14.03.2024 року, якою ОСОБА_1 зобов`язано невідкладно особисто звернутися до даного Центру, він отримав 15.03.2024 року. Тому, звернення ОСОБА_1 до Центру лише 26.03.2024 – за день до призначеного розгляду справи не можна вважати «невідкладним». У даному випадку реалізація права на захист з боку ОСОБА_1 у повній мірі залежала від його сумлінної поведінки.
Щодо доводів апелянта про те, що суддею було порушено Кодекс суддівської етики та застосовано щодо нього образливий термін «інвалід», то апеляційний суд відхиляє такі доводи, оскільки постановою Ленінського районного суду від 09.04.2024 року було виправлено описку в постанові Ленінського районного суду м. Харкова від 29.03.2024 року та зазначено вірно у тексті постанови замість фрази «інвалід 2-ї групи» - фразу «особа з інвалідністю 2-ї групи». Крім того питання дотримання судової етики не входить до компетенції апеляційного суду.
Отже, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. 
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
       Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Згідно з ч.2 ст.33 КУпАП, при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Метою застосування адміністративного стягнення є виховання правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил суспільного співжиття; запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, покарання та виправлення правопорушника, відшкодування збитків.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване  рішення щодо порушення  ОСОБА_1  п. 16.11 Правил дорожнього руху, винуватості останнього у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог статей 23, 33 КУпАП в межах санкції ст.124 КУпАП.
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Ленінського районного суду м.Харкова від 29 березня 2024 року щодо ОСОБА_1  - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                 Р.В. Гєрцик