УХВАЛА

04 червня 2024 року
м. Київ

справа №260/6530/23
адміністративне провадження №К/990/20121/24
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Жука А.В.,
суддів: Мельник-Томенко Ж.М.,  Мартинюк Н.М., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2023 року
та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2024 року
у справі № 260/6530/23 
за адміністративним позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області 
про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ :
У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області (далі - ГУ Держгеокадастру, відповідач), в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ Держгеокадастру №120-К від 26 червня 2023 року "Про звільнення ОСОБА_1 ", яким припинено державну службу ОСОБА_1 , начальника відділу №1 Управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру 30 червня 2023 року у зв`язку з нез`явленням його на службу більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності відповідно до частини 2 статті 87 Закону України "Про державну службу" №889-VIII від 10 грудня 2015 року (далі - Закон №889), 
- поновити його з 30 червня 2023 року на державній службі на посаді начальника відділу №1 Управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру;
- стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30 червня 2023 року по день фактичного поновлення на роботі, а також усі понесені ним по справі судові витрати та стягнути з ГУ Держгеокадастру на його користь моральну шкоду у розмірі 196942,40 грн.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2023 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2024 року, у задоволенні позовних вимог було відмовлено повністю.
Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, скаржник звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - "КАС України").
Під час перевірки зазначеної касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України, в редакції яка діє з 08 лютого 2020 року, підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Отже, системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення. 
Зі змісту касаційної скарги встановлено, що позивач підставою касаційного оскарження судових рішень визначає пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України. Вказуючи, що суди попередніх інстанції не врахували правовий висновок Верховного Суду викладений в постановах від 12 січня 2021 року у справі 420/6311/18 та від 17 лютого 2021 року у справі №826/6746/17.
В той же час, як вбачається зі змісту постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2024 року, суд апеляційної інстанції вказав, що висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 17 лютого 2021 року по справі №826/6746/17, аналогічні тим, які були враховані судом першої інстанції, зокрема, щодо розрахунку періоду тимчасової непрацездатності.
На противагу цьому, позивач зазначає, що суди попередніх інстанцій, підтримавши позицію відповідача, взяли до уваги абстрактну дату визначення періоду «протягом року», а саме з 26 липня 2022 року по 23 червня 2023 року. При цьому, як вказує скаржник, суди не надали оцінку листку непрацездатності, який був доданий ним до позовної заяви та апеляційної скарги та підтверджує, що позивач перебував на лікарняному у 2022 році  починаючи з 17 січня 2022 року.
Проте, позивач не визначає підставою касаційного оскарження пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України з відповідним посиланням на конкретні пункти частини 2 чи 3 статті 353 КАС України.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України).
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
При цьому, з урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Варто зазначити, що відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням із урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду (судів), рішення якого (яких) оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та/або апеляційної інстанцій застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
При цьому, з урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX і які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.
Згідно з частиною 2 статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України до касаційної скарги яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
За таких обставин, відповідно до правил статей 169, 332 Кодексу адміністративного судочинства України касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням скаржнику строку для усунення недоліків, шляхом надання до суду уточненої касаційної, в якій обґрунтувати наявність підстави касаційного оскарження судових рішень.
Керуючись статтями 329, 330, 332 КАС України,
УХВАЛИВ :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2024 року у справі № 260/6530/23  - залишити без руху.
Надати скаржнику строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, зазначених у мотивувальній частині ухвали.
Роз`яснити, що у разі невиконання вимог ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху в установлений судом строк, касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

А.В. Жук
Ж.М. Мельник-Томенко 
 Н.М. Мартинюк ,
Судді Верховного Суду