ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/445/24                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Алла РУДЕНКО

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  24 червня 2024 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів Епель О.В., Файдюка В.В., розглянувши в порядку письмового провадження без виклику сторін,  апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до територіального управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області та Державної судової адміністрації України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,                                                        
                                                   В С Т А Н О В И В :
12.01.2024 до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до територіального управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області (далі відповідач 1) та Державної судової адміністрації України (відповідач 2) про визнання протиправною бездіяльності відповідачів щодо невиплати належного розміру суддівської винагороди за період з 01.12.2023 по 31.12.2023 та про стягнення з відповідачів недоплаченої суддівської винагороди за період з 01.12.2023 по 31.12.2023 включно у сумі 96 624 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано  тим, що він є суддею Канівського міськрайонного суду Черкаської області та з 24.02.2022 мобілізований до лав Збройних Сил України. Проте, починаючи з 19.07.2022 суддівська винагорода позивачу не виплачується у зв`язку з набранням чинності з 19.07.2022  Закону України від 01 липня 2022 року № 2352-IX  «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», що є, на його думку, порушенням статті 135 Закону України  «Про судоустрій і статус суддів», який є спеціальним законом щодо встановлення (визначення) розміру суддівської винагороди. 
19.02.2024 до суду через систему «Електронний суд» надійшла заява позивача про забезпечення позову, у якій позивач просить заборонити відповідачам вчиняти дії по списанню/перерозподілу/витраті коштів передбачених/закладених/виділених на виплату суддівської винагороди судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_1 .
Вказана заява обґрунтована тим, що згідно вимог законодавства та за усталеною судовою практикою судді, який призваний на військову службу у зв`язку з мобілізацією відповідно до вимог Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», здійснюється виплата суддівської винагороди. Проте відповідачі свідомо нехтують вимогами Конституції України, Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і не здійснюють нарахування та виплату суддівської винагороди попри існування наказу голови Канівського міськрайонного суду від 25.02.2022 №2-а «Про увільнення судді ОСОБА_1 від роботи у зв`язку з зарахуванням до складу Сил територіальної оборони та добровольчих формувань територіальних громад», тому існує об`єктивна необхідність у забезпеченні позову шляхом заборони відповідачам вчиняти дії щодо списання/перерозподілу/витрат коштів, закладених на виплату суддівської винагороди позивачу, оскільки списання/перерозподіл/витрата коштів може призвести до утрудненого виконання рішення суду по даній справі. Також вказав, що відповідно до листа ТУ ДСА України в Черкаській області від 09.02.2024 кошти на виплату суддівської винагороди на суддів Канівського міськрайонного суду Черкаської області, у тому числі й на позивача, закладалися у повній мірі, починаючи з 2022 року, що свідчить, на думку позивача, про наявність коштів для виплати йому суддівської винагороди. Однак фонд оплати праці зменшувався за рахунок перебування позивача в ЗСУ. Таким чином, кошти, які закладаються у фонд оплати праці на виплату суддівської винагороди регулярно зменшуються відповідачами (на суму закладену на виплату позивачу суддівської винагороди) з незрозумілих причин, що в подальшому робить ускладнене/неможливе виконання рішення суду.
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2024 року у задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.
Судом першої інстанції зроблено висновок, що позивач просить заборонити відповідачам здійснювати списання/перерозподіл/витрату коштів, призначених для виплати йому суддівської винагороди, проте перерозподіл бюджетних асигнувань відноситься до повноважень Міністерства фінансів України, а не відповідачів.
Не погодившись з ухвалою суду, позивачем подано апеляційну скаргу, якою просить ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким вимоги задовольнити повністю.
Апеляційну скаргу обгрунтовано доводами аналогічними заяві про забезпечення позову.
Відповідно до ст.311 КАС України, апеляційну скаргу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
За приписами ч. 1  ст. 308  КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з ч. 1 ст. 151 КАС України, може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (ч. 2 ст. 151 КАС України).
Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Матеріалами справи підтверджено, що позивач був призначений на посаду судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області, а у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, відповідно до вимог Указу Президента України  Про загальну мобілізацію  від 24.02.2022 № 69/2022 був призваний на військову службу під час мобілізації.
Наказом Канівського міськрайонного суду від 25.02.2022 №2-а позивача увільнено від роботи судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області з 25.02.2022 у зв`язку з зарахуванням до складу Сил територіальної оборони Збройних Сил України та добровольчих формувань територіальних громад із збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку до дня звільнення з військової служби.
Відповідно до Положення про Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області, затвердженого наказом ДСА України від 10.05.2023 №229, останнє є розпорядником бюджетних коштів.
Тобто, за змістом вказаних приписів перерозподіл бюджетних асигнувань, затверджених у розписі бюджету та кошторисі, в тому числі й на виплату суддівської винагороди, здійснює Міністерство фінансів України за поданням Державної судової адміністрації як головного розпорядника бюджетних коштів, призначених на виплату суддівської винагороди.
Таким чином, враховуючи встановлені обставини, забезпечення позову шляхом заборони відповідачам здійснювати списання/перерозподіл/витрату коштів, призначених для виплати йому суддівської винагороди, не підлягає застосуванню, оскільки перерозподіл бюджетних асигнувань відноситься до повноважень Міністерства фінансів України, а не відповідачів.
Таким чином, висновки суду першої інстанції апелянтом не спростовані, тому і доводи апелянта колегією суддів не приймаються до уваги.
Згідно з п. 1 ч. 1  ст. 315 КАС України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до  ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.          
Розглянувши доводи апелянта, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування ухвали суду не вбачається. 
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316,  321,  322,  325 КАС України, апеляційний суд, -    
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2024 року залишити без задоволення.
Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до територіального управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області та Державної судової адміністрації України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, залишити  без змін.
Постанова  суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягає касаційному оскарженню.                                                                           

Колегія суддів:                                                                                         О.В. Карпушова 

                                                                                                    О.В. Епель

                                                                                                    В.В. Файдюк