КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

№ справи: 755/13543/23
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2825/2024
Головуючий у суді першої інстанції: Слободянюк А.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
21 травня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:
                  головуючого  - Немировської О.В. 
                  суддів - Мазурик О.Ф., Желепи О.В.,
                  секретар - Черняк Д.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості,
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 21 листопада 2023 року,
 
встановив:
у вересні 2023 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість зо договором позики в розмірі 59 243, 90 дол. США.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 21 листопада 2023 року справу було передано за підсудністю до Ленінського районного суду міста Дніпропетровська.
Не погоджуючись з ухвалою, представник позивача -  ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача - ОСОБА_5 просила ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника позивача - ОСОБА_4 та представника відповідача ОСОБА_6 , яка брала участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Вирішуючи питання про передачу справи за підсудністю до іншого суду, суд першої інстанції виходив з того, що в ході розгляду справи суду стало відомо про те, що на момент звернення до суду з позовом відповідач ОСОБА_2 був зареєстрований у м.Дніпро. 
Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.
У своїй апеляційній скарзі позивач посилається на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що позов було подано за останнім відомим позивачу місцем реєстрації проживання відповідача, що відповідає вимогам процесуального закону. Однак, такі доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції. 
Пунктом 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України визначено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
За загальним правилом підсудності позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, а до юридичних осіб - за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (ст. 27 ЦПК України).
Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду з позовом ОСОБА_1 посилалась на те, що останнім відомим їй місцем реєстрації проживання відповідача є: АДРЕСА_1 .  
Частиною 9 ст. 28 ЦПК України визначено, що позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).
Положеннями ст. 187 ЦПК України визначено, що у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи має бути надана протягом п`яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання та перебування особи відповідного звернення суду. Суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру. Якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу. Якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.
15 вересня 2023 року судом було направлено запит до електронного реєстру територіальної громади міста Києва про зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_2 З інформаційноі довідки про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи вбачається, що ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 16 серпня 2016 року по 12 квітня 2023 року.  На момент звернення позивача до суду відповідач за вказаною адресою зареєстрований не був. Додаткові запити, в тому числі до Єдиного державного демографічного реєстру, щодо зареєстрованого місця проживання відповідача судом не направлялись.
01 листопада 2023 року до суду надійшла заява представника відповідача - ОСОБА_5 про передачу справи на розгляд до іншого суду. В обґрунтування заяви посилалась на те, що відповідач з 11 вересня 2019 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . На підтвердження вказаних обставин до суду першої інстанції було надано довідку про реєстрацію місця проживання, видану Відділом формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради. Також до суду було надано відповідь Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 20 жовтня 2023 року про те, що згідно даних територіальної громади міста Дніпра та картотеки з питань реєстрації місця проживання осіб, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 11 вересня 2019 року по теперішній час.
Пунктом 12 ст. 2 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» визначено, що реєстрація місця проживання (перебування) особи - внесення за заявою про реєстрацію місця проживання (перебування), поданою особою в паперовій формі, до реєстру територіальної громади інформації про місце проживання (перебування) особи.
Витяг з реєстру територіальної громади - документ у паперовій або електронній формі, що підтверджує відомості про місце проживання (перебування) особи або інформацію про відсутність таких відомостей на дату та час формування витягу (ст. 2 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні»).
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження свого зареєстрованого місця проживання, оскільки такими можуть бути лише витяг із реєстру територіальної громади чи витяг з Єдиного державного демографічного реєстру, також не свідчать про помилковість висновку суду першої інстанції.
При зверненні до суду із відзивом на апеляційну скаргу представником відповідача було надано до суду також витяг з реєстру територіальної громади від 27 листопада 2023 року, з якого вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 11 вересня 2019 року. 
Сам по собі факт отримання судом інформації про те, що відповідач був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,  та подання позовної заяви за останнім відомим позивачу місцем його проживання, не може бути підставою для порушення права відповідача на розгляд справи за місцем його проживання, яке зареєстроване у встановленому законом порядку.
У ч. 4  статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» покладено на суд обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд обов`язок щодо обґрунтування, який випливає зі статті 6 Конвенції, може бути вирішене тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»  (заява № 63566/00, § 23).
Відповідно до  ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому ухвалу слід залишити без змін. 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд
 
постановив:
апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 21 листопада 2023 року - залишити без змін.
 Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови виготовлено 22 травня 2024 року.
 
Головуючий
 
Судді