П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

23 травня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/19595/23	

Перша інстанція: суддя Лебедєва Г.В.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Турецької І. О.,
суддів – Градовського Ю. М., Шеметенко Л. П.

розглянувши, в порядку письмового провадження, апеляційну скаргу адвоката Панчошака Олександра Дмитровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2023 року про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправним наказу та зобов`язання внести зміни до наказу

В С Т А Н О В И В:

01.08.2023  адвокат Панчошак О. Д., представляючи  інтереси ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області (далі – ГУНП в Одеській області), в якому просив:

-          визнати протиправним наказ №27 о/с від 12.01.2023 про звільнення  підполковника поліції   ОСОБА_1 начальника чергової частини відділення поліції №3 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області за власним бажанням з 14.01.2023 за пунктом 7 частини 1 статті 77  Закону України «Про Національну поліцію»;
-          зобов`язати внести зміни до наказу №27 о/с від 12.01.2023 та вважати ОСОБА_1 звільненим з 14.01.2023 за пунктом 2 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу) на підставі постанови М(ВЛ)К №6 від 14.01.2023 ДУ ТМО МВСУ по Одеській області.
Одночасно позовною заявою, адвокат заявив клопотання про поновлення строку звернення до суду в якому зазначив про наявність таких поважних причин. 
По-перше, адвокат посилався на введення в Україні воєнного стану з 24.02.2022.
По-друге, адвокат наголошує, що його довіритель  є особою з інвалідністю 2 групи та потребує постійного лікування, що свідчить витяг з його амбулаторної картки.
По-третє, як заявляє представник позивача,  з 11.03.2020 по 30.06.2023 на території України діяв карантин для запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі – COVID-19).

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 07.08.2023  наведені підстави визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду та відкрито провадження у справі.

14.11.2023 ГУНП в Одеській області звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з клопотанням про залишення позову без розгляду, у зв`язку з пропуском позивачем місячного строку звернення до суду, встановленого частиною 5 статті 122 КАС України. Так, відповідач указав, що ОСОБА_1 був звільнений зі служби в поліції з 14.01.2023, згідно наказу ГУНП в Одеській області від 12.01.2023 №27 о/с. Однак, позовна заява подана до суду першої інстанції лише 01.08.2023. Поважних причин, на думку відповідача,   ОСОБА_1 не навів.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 01.11.2023 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано час для усунення недоліків шляхом надання заяви про поновлення строку звернення до суду з доказами поважності причин пропуску строку звернення до суду, з визначенням обставин, які були б об`єктивно непереборними та не залежали від його волевиявлення, були б пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення у справі процесуальних дій.

На виконання вимог цієї ухвали, адвокат Панчошак О. Д., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав заяву про поновлення строку звернення до суду.
Мотиви даної заяви полягали у наступному.
Так, адвокат вважає, що у спірному випадку необхідно застосувати вимоги законодавства про працю, а саме статтю 233 КЗпП України, яка регулює строки звернення до суду за вирішенням трудового спору, а також встановлює місячний строк звернення до суду з дня вручення копії наказу у справах про звільнення.
Необхідність застосування вимог КЗпП України адвокат обумовлює тим, що пунктом 1 глави ХІХ «Прикінцеві положення» цього кодексу встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Ураховуючи, що  з 11.03.2020 по 30.06.2023 на території України діяв карантин,  місячний строк звернення до суду з даним позовом, як вважає представник позивача,  слід обраховувати з наступного дня після його закінчення, тобто з 01.07.2023.
За його підрахунком, останній день звернення до суду з даним позовом, припадає на 01.08.2023, а відтак не можна  вважати,  що строк звернення до суду є пропущеним.
Також адвокат посилається на введення в країні воєнного стану з 24.02.2022 та те, що його довіритель є особою з інвалідністю 2 групи та з початку 2023 року неодноразово проходив лікування, а тому вказані обставини  унеможливлювали  вчасне звернення до суду.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 23.11. 2023  позов адвоката Панчошака О. Д., в  інтересах ОСОБА_1 залишений без розгляду на підставі пункту 8 частини 1 статті 240 КАС України, а саме у зв`язку тим, що причини пропуску строку звернення до суду указані позивачем  є неповажними.
Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про залишення позову без розгляду, виходив із того, що ОСОБА_1 пропустив, установлений частиною 5 статті 122 КАС України строк звернення до суду та не підтвердив існування обставин, які були об`єктивно непереборними, не залежали від його волевиявлення та були пов`язаними з дійсними істотними перешкодами та труднощами.

Не погоджуючись з указаною ухвалою суду, адвокат Панчошак О. Д., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник продовжує наполягати на тому, що місячний строк звернення до суду в даній справі, почав свій перебіг під час дії карантину, який діяв до 30.06.2023, а тому, з урахуванням положень пункту 1 глави ХІХ «Прикінцеві положення» КЗпП України, позов подано протягом місяця після скасування карантину.
Також адвокат зазначає про введення в країні воєнного стану з 24.02.2022 та про те, що його довіритель є особою з інвалідністю 2 групи, який потребує постійного лікування, що унеможливлює вчасне звернення до суду за захистом свої прав.

Відповідач, скориставшись своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу, зазначає про її необґрунтованість та безпідставність, а тому просить залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – без змін.
Мотиви відзиву відтворюють позицію суду першої інстанції про пропуск позивачем місячного строку звернення до суду з даним позовом.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України, згідно якого суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на таке.

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
За змістом частини першої статті 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга статті 122 КАС України).
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть установлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина третя цієї статті КАС України).
Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 КАС України).
Згідно із пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба – діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Відповідно до статті  59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції – це  державна служба особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських із виконання покладених на поліцію повноважень.
Отже, враховуючи, що позивач проходив публічну службу, строк  звернення до суду про оскарження наказу про  звільнення з такої служби, повинен складати один місяць, як того вимагає частина 5 статті 122 КАС України.
Як випливає з матеріалів справи,  наказом ГУНП в Одеській області від 12.01.2023 №27 о/с позивача було звільнено з 14.01.2023, на підставі пункту 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням). 
Натомість, позовну заяву, про оскарження цього наказу, адвокат Панчошак О. Д. подав безпосередньо до канцелярії Одеського окружного адміністративного суду лише 01.08.2023, тобто з пропуском установленого процесуальним законом строку для вчинення такої процесуальної дії.
Слід зазначити, що на прохання посадової особи ВПЗ ГУНП в Одеській області надати відомості про ознайомлення ОСОБА_1 з оскаржуваним наказом, для подальшого їх надання до суду першої інстанції,   Управління кадрового забезпечення ГУНП в Одеській області повідомило про те, що особова справа ОСОБА_1 направлена до Територіального управління ДБР 28.02.2023 за вих. №9/1623 дск. (а.с.78-79).
Водночас ОСОБА_1  не заперечує факту своєчасного ознайомлення з оскаржуваним наказом.
Досліджуючи питання, чи добросовісно позивач користався належним йому процесуальним правом на судовий захист колегія суддів установила таке.
Реалізація права позивача на звернення до суду з позовною заявою у межах строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, утім,  не дотримуючись відповідних строків, останній, проявляючи пасивну поведінку,  позбавляє себе можливості реалізувати своє право на захист.
Варто відзначити, що установлення законодавцем процесуальних строків має мету дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними визначених КАС певних процесуальних дій.
Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це насамперед обумовлене специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Поважними причинами пропуску строку звернення до адміністративного суду є наявність обставин, які створили об`єктивні перешкоди для звернення особи з позовом і подолання яких для цієї особи було неможливим або ускладненим.
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Відповідаючи на доводи апеляції, колегія суддів наголошує на такому.

Оцінюючи довід адвоката Панчошак О. Д.,  що до спірних правовідносин слід застосовувати пункт 1 глави ХІХ «Прикінцеві положення» КЗпП України, в якому встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені  статтею 233  цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, колегія суддів дійшла таких висновків.
Велика Палата Верховного Суду  неодноразово у своїх рішеннях наголошувала на тому, що  у випадку, коли особа вважає, що її права під час прийняття на публічну службу, проходження чи звільнення з публічної служби були порушені, вона має право звернутися до суду в більш стислі строки, ніж на загальних підставах, а саме у місячний строк (постанова від 01.04.2024 у справі №990/135/22)
Також  Велика Палата  Верховного Суду   в постанові від 26.10.2023 у справі 990/139/23, розглядаючи близькі за змістом правовідносини зазначила, якщо звільнення державного службовця регульовано нормами спеціального закону, то ці відносини не можуть бути одночасно врегульовані й загальними нормами. У такому випадку перевага надається саме нормам спеціального законодавства, до яких стаття 233 КЗпП не належать.
З цього приводу, колегія суддів зазначає, що частиною четвертою статті 31 Дисциплінарного статуту Національної поліції України  передбачено, що поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення, звернувшись до адміністративного суду протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності. 
Тобто, у разі застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь або звільнення зі служби в поліції поліцейський має право оскаржити таке стягнення протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення.
Проте, враховуючи, що предметом оскарження в цій справі є наказ про звільнення, який був прийнятий не у зв`язку  з  накладенням дисциплінарного стягнення, слід погодитися з висновком суду першої інстанції, що в цих правовідносинах слід застосовувати місячний строк звернення до суду.

Аналізуючи довід адвоката Панчошака О.Д., що поважною причиною строку звернення до суду є введення на території України з 24.02.2022 воєнного стану, колегія суддів  наголошує, що наведені обставини не зупинили перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. 
Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 29 вересня 2022 року у справі № 500/1912/22 зазначив, що сам факт запровадження воєнного стану в Україні не може вважатись поважною причиною для безумовного поновлення строків звернення до суду, якщо позивач не обґрунтував неможливість такого звернення у встановленні строки.
Водночас, посилаючись на введення воєнного стану як на підставу для поновлення строку на звернення до суду, адвокат не зазначає, які саме конкретні підстави зробили неможливим вчасне звернення до суду з позовом.
Окрім того, суд першої інстанції правильно звернув увагу, що, незважаючи на введений воєнний стан, 08.05.2023 ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до ГУНП в Одеській області щодо невиплати індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 30.11.2017.
Варто також уваги, що в матеріалах справи наявний договір про надання правової допомоги №Б-05 датований 01.05.2023, який укладений між позивачем та адвокатом Панчошаком О. Д. (а.с.48-49).

Останнім доводом апеляції є те, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи, який потребує постійного лікування, яке проходив постійно з початку 2023 року.
Колегія суддів вважає даний довід також  необґрунтованим, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, що з моменту звільнення та по дату звернення до суду позивач перебував на стаціонарному лікуванні, що перешкоджало йому в межах процесуального закону звернутися до суду за захистом своїх прав.
Витяги з амбулаторної картки свідчать лише про те, що позивач 11 разів відвідував сімейного лікаря.
Водночас відвідування лікаря не є об`єктивними перешкодами чи труднощами пропуску строку звернення до суду, оскільки амбулаторне лікування, або знаходження на лікарняному не перешкоджало позивачу звернутися до суду в установлений законом строк.
Вказаний висновок узгоджується з правовою позицію Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 20.06.2019, Верховного Суду у постановах від 17.07.2019 у справі № 815/1175/17, від 20.02.2020 у справі №560/3070/19, від 26.03.2020 у справі № 805/2688/18-а, від 27.08.2021 у справі № 520/17941/2020 щодо критеріїв оцінки поважності пропуску звернення до суду у зв`язку із перебуванням особи на амбулаторному лікуванні.

Як зазначив ЄСПЛ в ухвалі від 30 червня 2006 року щодо прийнятності заяви (справа «Каменівська проти України»), право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право на доступ до суду (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Тим не менше, право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та має бути пропорційність між використаними засобами та досягнутими цілями (див. рішення від 29 липня 1998 року у справі «Герен проти Франції»(Guerin v. France), п. 37). Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. Водночас такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (див. рішення від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» (Perez de Rada Cavanilles v. Spain), п. 45).
Отже, за практикою ЄСПЛ, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.
У пункті 41 рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» Суд визнав що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні проміжки часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Аналіз практики ЄСПЛ свідчить, що у процесі прийняття рішень про поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, Суд виходить таких міркувань: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, унаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.
Усталена практика Верховного Суду свідчить, що поважними причинами визнаються лише ті обставини, що були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, яка звернулася з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду.
Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на звернення з позовом, тобто коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
З огляду на зазначене позивач звернувся до суду із значним пропуском установленого процесуальним законом строку. При цьому звернення до суду з позовом напряму залежало від волевиявлення позивача, а тому наведені скаржником обставини не можна визнати поважними причинами пропуску цього строку, що унеможливлює його поновлення.

Отже, перелічені доводи апеляційної скарги не свідчать про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Стаття 316 КАС України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – без змін.

Керуючись статтями 308, 311, 312, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Панчошака Олександра Дмитровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2023 року про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправним наказу та зобов`язання внести зміни до наказу – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Доповідач – суддя                                                            І. О. Турецька

                   суддя                                                            Ю. М. Градовський

                   суддя                                                            Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 23.05.2024.