Номер провадження: 22-ц/813/4247/24 
Справа № 496/178/22
Головуючий у першій інстанції Пасечник М.Л.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.05.2024 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого судді Сєвєрової Є.С.,
суддів: Вадовської Л.М., Комлевої О.С., 
учасники справи:
позивач – Акціонерне товариство «Альфа – Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «СЕНС БАНК», 
відповідач – ОСОБА_1 , 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» на заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 22 листопада 2023 року у складі судді Пасечник М.Л., 
встановив:
У січні 2022 року, Акціонерне товариство «Альфа – Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» (далі – АТ «СЕНС БАНК») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , у якому просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість у загальному розмірі 195869,59 грн., яка складається з 156692,89 грн. – заборгованість за кредитом, 39176,70 грн. – заборгованість по відсоткам та витрати по сплаті судового збору. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 уклали Угоду про надання кредиту №500842386, відповідно до умов якої, позивач зобов`язується надати відповідачу кредит. Згідно умов Договору, ОСОБА_1 зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені Договором, повертати Кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Додатком № 1 до нього - Графіком погашення кредиту. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав, надавши відповідачу кредит. У порушення умов Договору, останній свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого, станом на 22.12.2021 року виникла заборгованість в розмірі 195 896,59 грн., а саме: за кредитом - 156 692,89 грн.; по відсотках - 39 176,70 грн. Відповідно до умов Договору, у разі невиконання чи неналежного виконання Відповідачем будь-яких обов`язків, встановлених Договором, в тому числі у разі затримки сплати частини Кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, Позивач має право вимагати виконання зобов`язання з повернення Кредиту за Договором. Таким чином, зважаючи на невиконання Відповідачем зобов`язання, стосовно умов повернення кредиту, Позивач вправі вимагати стягнення з Відповідача заборгованості по кредиту, заборгованості за відсотками та неустойкою. У зв`язку з викладеним, представник позивача звернулася до суду з вказаним позовом. 
Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 22 листопада 2023 року у задоволенні позову Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним заочним рішенням суду, АТ «СЕНС БАНК» подало апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильного застосування норм матеріального права, просить суд скасувати заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 22 листопада 2023 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви та апеляційної скарги. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги АТ «СЕНС БАНК» посилається на те, що висновок суду є незрозумілим щодо нібито відсутності істотних умов договору, оскільки в оферті зазначені наступні умови споживчого кредиту: тип кредиту – «кредит готівкою»; сума кредиту – 156692,89 грн.; процентна ставка, % річних – 23,00%, тип ставки – фіксована; сума кредиту – 84 міс. В оферті міститься відмітка про те, що підпис позичальника на цьому договорі свідчить про отримання ним всієї інформації про умови кредитування та про те, що Акцепт пропозиції на укладання угоди про надання споживчого кредиту №500842386 від 09.11.2020 отримав у дату складання цієї Оферти. Крім того, скаржник зазначає, що ОСОБА_1 був ознайомлений з Паспортом споживчого кредиту, в якому визначені основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, про що свідчить його підпис у ньому. Факт перерахування кредиту підтверджується банківською випискою по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, є належним доказом існування заборгованості у відповідача, яка повинна досліджуватись судом з іншими доказами.
Апеляційна скарга мотивована також тим, що суд першої інстанції невірно трактував позицію, викладену у постанові Великої Палати Верхового суду від 26.05.2020 у справі №638/13683/15-ц, оскільки в даній постанові спірні правовідносини виникли на підставі укладеного договору до 10.06.2017, коли як зазначено в п. 25 вищезгаданої постанови: «суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, в якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту». Однак, як вбачається з матеріалів справи, Кредитний Договір між Банком та ОСОБА_1 було укладено 09.11.2020, тобто до цих відносин не може застосовуватись норми ч.10 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10.06.2017, в якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. 
На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімум для працездатних осіб, крім тих, що не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без виклику учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 368, ч.1 369 ЦПК України). 
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам не відповідає, з огляду на таке.
Судовим розглядом справи встановлено, що  09.11.2020 ОСОБА_1 підписано Оферту № 500842386, відповідно до якої останній запропонував АТ «Альфа-Банк» укласти з ним угоду про надання споживчого кредиту, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Підставою для укладення цієї угоди є Договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк». Оферта містить умови споживчого кредиту: тип кредиту – «Кредит готівкою», сума кредиту - 156692,89 грн., процентна ставка % річних – 23%, тип ставки - фіксована, строк кредиту – 84 міс. (а.с.5-6).
Позивач свої зобов`язання за Договором виконав, надавши відповідачеві кредит. 
Проте у порушення умов Договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого, станом на 22.12.2021 загальна сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №500842386 становить - 195869,59 грн., яка складається з:
- 156692,89 грн. – заборгованість за кредитом, 
- 39176,70 грн. – заборгованість по відсоткам. 
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, районний суд виходив з того, що позовні вимоги АТ «Альфа – Банк» не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.
Проте апеляційний суд не може погодитися із таким висновком районного суду, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного. 
Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.
За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За правилом статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК).
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Верховний Суд у постанові від 30 січня 2018 року у справі №161/16891/15 зазначив, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.
Отже, виписка за картковим рахунком може бути належним доказом щодо заборгованості за кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.
Належним чином дослідити поданий стороною доказ (в цьому випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.
Такі правові висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 11 листопада 2020 року у справі № 205/4176/18, від 21 жовтня 2020 року у справі № 190/1419/19, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18.
Обґрунтовуючи право вимоги за кредитним договором, банк надав суду: копію оферти на укладання угоди про надання кредиту (а.с. 5-6), додаток №1 до Угоди про надання кредиту (а.с. 6 зворот), паспорт споживчого кредиту (а.с. 7), розрахунок заборгованості за кредитом (а.с. 8) та виписку по особовим рахункам позичальника  ОСОБА_1 (а.с. 9, 9 зворот).
Як вбачається з оферти, в ній зазначені наступні умови споживчого кредиту: 
-тип кредиту – «кредит готівкою»; 
-сума кредиту – 156692,89 грн.; 
-процентна ставка, % річних – 23,00%, тип ставки – фіксована;
-сума кредиту – 84 міс.
       При цьому, в оферті міститься відмітка про те, що підпис позичальника на цьому договорі свідчить про отримання ним всієї інформації про умови кредитування та про те, що Акцепт пропозиції на укладання угоди про надання споживчого кредиту №500842386 від 09.11.2020 отримав у дату складання цієї Оферти. 
Крім того, з наявного у матеріалах справи Паспорту споживчого кредиту вбачається, що ОСОБА_1 був ознайомлений з ним, про що свідчить його підпис у ньому. У вказаному Паспорті визначені основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача, порядок повернення кредиту.
Факт перерахування кредиту підтверджується банківською випискою по особовому рахунку ОСОБА_1 за період з 09.11.2020 по 22.12.2021. 
В той же час, відповідачем належними доказами не спростовано існування заявленої банком заборгованості, не надано контррозрахунку на спростування наданого банком розрахунку, або доказів повернення кредитних коштів у повному обсязі.
Враховуючи викладене, оскільки відповідач умови договору виконував неналежним чином, не сплачував визначені графіком щомісячні платежі, у зв`язку утворилась заборгованість на загальну суму 195869,59 грн., тому зазначена заборгованість підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Суд першої інстанції при вирішенні даної справи не належно дослідив наявні в матеріалах справи докази, та не звернув уваги на те, що наданий банком розрахунок заборгованості у сукупності з іншими доказами, а саме випискою по картковому рахунку, підтверджують розмір заборгованості відповідача, яка заявлена до стягнення, та як, наслідок, дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.
Доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та заслуговують на увагу суду.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованості за кредитним договором від 09.11.2020 у розмірі 195869,59 грн., яка складається з 156692,89 грн. – заборгованість за кредитом, 39176,70 грн. – заборгованість по відсоткам. 
Вирішуючи питання про судові витрати у справі відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, апеляційний суд виходить із такого розрахунку.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно із ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що позовна заява та апеляційна скарга підлягають задоволенню, тому судовий збір необхідно покласти на відповідача. 
При пред`явленні позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2938,04 грн., а за подачу апеляційної скарги - у розмірі 4407,07 грн.
На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2938,04 грн. та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 4407,07 грн., а всього 7345,11 грн. 
Керуючись ст.ст. 141, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,
постановив:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «СЕНС БАНК»– задовольнити. 
Заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 22 листопада 2023 року скасувати. 
Позов Акціонерного товариства «Альфа – Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 задовольнити. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» (ЄДРПОУ: 23494714) заборгованість у загальному розмірі 195869 (сто дев`яносто п`ять тисяч вісімсот шістдесят дев`ять) гривень, 59 копійок, яка складається з 156692 (сто п`ятдесят шість тисяч шістсот дев`яносто дві) гривні, 89 копійок – заборгованість за кредитом, 39176 (тридцять дев`ять тисяч сто сімдесят шість) гривень, 70 копійок – заборгованість по відсоткам. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» (ЄДРПОУ: 23494714) судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2938 (дві тисячі дев`ятсот тридцять вісім) гривень, 04 копійок та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 4407 (чотири тисячі чотириста сім) гривень, 07 копійок, а всього 7345 (сім тисяч триста сорок п`ять) гривень, 11 копійок 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий                                                         Є.С. Сєвєрова 

Судді:                                                                  Л.М. Вадовська 

О.С. Комлева