Постанова
Іменем України
 
04 червня 2024 року     
 
м. Київ
 
провадження № 22-ц/824/10826/2024
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду  цивільних справ:
 
головуючого судді: Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач), 
суддів: Желепи О. В., Немировської О. В.,
за участю секретаря Марченка М. С.,  
 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 
 
на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області
 
від 21 лютого 2024 року про відмову в задоволенні скарги на бездіяльність державної виконавчої служби
 
у складі судді Кравченко Л. М.
 
у цивільній справі №362/6144/23 Васильківського міськрайонного суду Київської області
 
за скаргою ОСОБА_1 
 
на бездіяльність Тетіївського відділу державної виконавчої служби в Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),
 
стягувач - Публічне акціонерне товариство "Банк "Форум", правонаступником якого є ОСОБА_2 ,
 
                                        У С Т А Н О В И В:
У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на бездіяльність Тетіївського відділу державної виконавчої служби в Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Тетіївський ВДВС, Відділ).
Скаргу мотивовано тим, що у Тетіївському ВДВС перебувало виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28.02.2011 у справі №2-672 про стягнення з неї на користь ПАТ "Банк Форум" заборгованості у розмірі                   781 514,95 грн. 
У межах вказаного виконавчого провадження, разом з постановою про відкриття провадження від 10.08.2011 на все належне їй майно 10.08.2011 було накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження (номер запису про обтяження 11487777). Постановою від 24.10.2011 державний виконавець повернув виконавчий документ стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження". В подальшому виконавче провадження було знищене, однак виконавець не зняв арешт, накладений з метою виконання виконавчого документу. 10.04.2018 на підставі Договору №1070-Ф про відступлення права вимоги за результатами відкритих торгів ОСОБА_2 став новим кредитором (стягувачем).
Вказувала, що 28.08.2023 вона звернулася до Тетіївського ВДВС із заявою про зняття арештів з належного їй нерухомого майна, однак арешт знято не було та рекомендовано звернутися до суду.
Зазначала, що оскільки виконавчий документ було повернуто через відсутність майна у боржника, то правових підстав не знімати арешти з її майна у органу ДВС не було, а тому не задоволення її заяви є бездіяльністю з боку такого органу.
Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила визнати бездіяльність Тетіївського ВДВС, що полягає у не знятті арешту з належного їй майна, накладеного у виконавчому провадженні НОМЕР_1, протиправною та зобов`язати Тетіївський ВДВС зняти такий арешт.
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 лютого 2024 року в задоволенні скарги відмовлено.
 
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати ухвалу суду першої інстанції від 21.02.2024 з ухваленням нового судового рішення про задоволення скарги, посилаючись на те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.
 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що державний виконавець у разі повернення стягувачу виконавчого документа зобов`язаний зняти арешт з належного їй майна. Вказувала, що виконання рішення суду, на підставі якого було видано виконавчий лист №2-672, є неможливим, так як на день подання скарги на бездіяльність виконавчої служби відсутні відкриті виконавчі провадження, а також закінчився строк для повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання. Ані стягувачем, ані відділом державної виконавчої служби не доведено обставин збереження арешту, накладено у 2011 році.
 
Також в обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд не врахував правових висновків Верховного Суду, висловлених в постанові від 26.07.2023 в справі №761/687/14 з аналогічними обставинами.
 
Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених в ній.
 
Тетіївський відділ державної виконавчої служби в Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду  справи, в судове засідання свого представника не направив.
 
ОСОБА_2 , належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився.
 
Беручи до уваги викладене та зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_2 та за відсутності представника Тетіївського ВДВС.
 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника скаржника, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно листа                      вих. №25554 від 02.09.2023 Тетіївського відділу державної виконавчої служби в Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), на примусовому виконані у Відділі ДВС перебувало виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа №2-672 від 28.02.2011 Васильківського міськрайонного суду Київської області про стягнення з ОСОБА_1 боргу в розмірі 781 514,95 грн на користь АКБ "Форум". З метою забезпечення виконання рішення суду державним виконавцем винесена постанова б/н від 10.08.2011 про накладення арешту на майно боржника та зареєстровано обтяження за номером 11487777.
24 жовтня 2011 року виконавче провадження завершено на підставі п. 2 ч. 1              ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на той час), а саме винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу, у зв'язку з відсутністю майна боржника, на яке можливо звернути стягнення.
В листі з вих. №51086 від 20.12.2023 Тетіївський ВДВС на запит Васильківського міськрайонного суду Київської області про надання копії матеріалів виконавчого провадження повідомив, що надати належним чином завірену копію матеріалів виконавчого провадження НОМЕР_1 неможливо, оскільки матеріали виконавчого провадження знищені відповідно до Акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 03.02.2015.
Судом також установлено, що право вимоги за кредитним договором, укладеним між ОСОБА_1 та АКБ "Банк ФОРУМ" було відступлене ОСОБА_2 на підставі Договору про відступлення права вимоги від 10.04.2018, згідно якого борг ОСОБА_1 в сумі 781 514,95 грн був актуальним.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції - 04 червня 2024 року колегією суддів оглянуто оригінал Договору про відступлення права вимоги від 10.04.2018, наданий представником скаржника на виконання ухвали суду, та долучено копію договору до матеріалів справи.
Також в судовому засіданні 04.06.2024 представником скаржника на виконання ухвали суду надано Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна станом на 22.05.2024, з якої вбачається, що на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження № б/н, виданої 10.08.2011 Тетіївським ВДВС накладено арешт на все нерухоме майно (невизначене майно). Даний Витяг долучено до матеріалів справи.
28 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Тетіївського ВДВС із заявою про зняття арешту з належного їй нерухомого майна, накладеного постановою державного виконавця від 10.08.2011 у виконавчому провадженні НОМЕР_1, на що їй було повідомлено про відсутність підстав для зняття вказаного арешту.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні скарги, виходив з відсутності підстав для зняття арешту.  
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).
Відповідно до пункту 7 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України від 21 квітня 1999 року №606-ХІV «Про виконавче провадження» (далі - Закон №606-ХІV тут і далі - в редакції, чинній на момент вчинення виконавчих дій) державний виконавець зобов`язаний вжити передбачених Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Зокрема державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного у документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.
За змістом положень частини першої статті 47 Закону №606-ХІV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у тому числі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.  
Відповідно до частини п`ятої статті 47 Закону №606-ХІV повернення  виконавчого  документа  стягувачу  з  підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.
Відповідно до статті 30 Закону №606-ХІV, державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.
Тож, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження. Після завершення виконавчого провадження ніякі інші дії державним виконавцем не проводяться.
Статтею 52 Закону №606-ХІV встановлювалось, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.
Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення (стаття 57 Закону). 
Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону  №606-ХІV підлягає примусовому виконанню.
Законом України «Про виконавче провадження» №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII) в редакції, чинній на момент звернення заявника до виконавчої служби із заявою про зняття арешту, у статті 59 визначено випадки, коли арешт з майна та коштів боржника знімається постановою державного виконавця чи постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби. В той же час, частиною п`ятої наведеної статті передбачено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Законом №1404-VIII не врегульовано правовідносини щодо припинення заходів примусового виконання виконавчого документа після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності майна у боржника, на яке може бути звернено стягнення.
Частиною першою статті 447 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Як вже вказувалося вище, постановою Тетіївського відділу державної виконавчої служби в Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 24 жовтня 2011 року в межах виконавчого провадження №28081754виконавчий лист №2-672 від 28 лютого 2011 року повернуто стягувачу з підстав, передбачених пунктом 2 частиною першою статті 47 Закону №606-ХІV (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними).
Колегія суддів погоджується, що на момент повернення виконавчого листа стягувачу у державного виконавця були відсутні передбачені Законом підстави для зняття арешту з майна боржника, оскільки повернення виконавчого листа з підстав, передбачених пунктом частини 2 статті 47 Закону не позбавляє стягувача права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.
Оскільки 24 жовтня 2011 року виконавчий лист повернуто стягувачу, відповідно повторно пред`явити його до виконання стягувач міг у строк до               24 жовтня 2012 року.
В судовому засіданні 04.06.2024 колегією суддів долучено до матеріалів справи наданий представником скаржника на виконання ухвали суду Витяг з реєстру про виконавчі провадження, з якого вбачається, що виконавчий лист 2-672 від 28.02.2011 Васильківського міськрайонного суду Київської області про стягнення з ОСОБА_1 боргу в розмірі 781 514,95 грн було повторно пред'явлено до виконання і 24.12.2012 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження".
Станом на 28 серпня 2023 року - день звернення ОСОБА_1 до виконавчої служби жоден виконавчий лист відносно ОСОБА_1 на виконанні в Тетіївському ВДВС не перебуває.  
В матеріалах справи відсутні будь-які документально підтверджені відомості про те, що в період з жовтня 2011 року (повернення виконавчого листа стягувачу) до дня розгляду цієї справи у суді першої інстанції органами державної виконавчої служби проводились виконавчі дії з примусового виконання виконавчого листа №2-672 від 28 лютого 2011 року. Окрім цього, відсутні відомості про те, що наявні виконавчі провадження щодо стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору і витрат виконавчого провадження, тобто на час розгляду цієї справи відсутні будь-які відкриті виконавчі провадження, за якими ОСОБА_1 є боржником.
Оскільки станом на день розгляду цієї справи у суді першої інстанції виконавчий лист №2-672 від 28.02.2011 з 25 жовтня 2011 року повторно не пред`явлений до виконання, за відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень питання про заміну сторони виконавчого провадження чи про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання не вирішувалося; відсутні докази, що особа, яка вважає себе правонаступником стягувача ініціювала продовження виконавчих дій, а вчинення будь-яких дій державним виконавцем за межами виконавчого провадження є неможливим, колегія суддів дійшла до переконання, що  збереження більше 12 років арешту, накладеного державним виконавцем з метою виконання судового рішення, за відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання судового рішення, є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном боржника ОСОБА_1 .
Близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Верховного Суду від  27 березня 2020 року у справі №817/928/17, а також у постановах  Верховного Суду від 22 грудня 2021 року у справа №645/6694/15-ц та від 03 листопада 2021 року у справі №161/14034/20, які судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали не враховані.
Аналогічні висновки також викладено в постанові Верховного Суду від                    26 липня 2023 року у справі №761/687/14 з тотожними правовідносинами.
Під час розгляду справи ні стороною стягувача, ні стороною виконавця не доведено суду підстав збереження арешту, накладеного на майно                    ОСОБА_1 у 2011 році.  
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (частина перша статті 376 ЦПК України).
Згідно з частиною другою статті 376 ЦПК України, неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Беручи до уваги, що суд першої інстанції не врахував, що арешт на майно боржника надається для забезпечення можливості виконання судового рішення, а за відсутності можливості для продовження примусового виконання судового рішення відсутні підстави для накладення арешту, у зв`язку з чим не застосував положення частини 5 статі 59 Закону №1404-VIII та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 та відсутності підстав для знання арешту. Оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення скарги.
Щодо розподілу судових витрат
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з частинами першою, другою, тринадцятою статті 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За подання апеляційної скарги  ОСОБА_1   сплатила судовий збір у розмірі 605,60 грн, що підтверджується квитанцією від 24 квітня 2024 року №40.
Зважаючи на висновки, сформульовані за результатами апеляційного перегляду, із Тетіївського відділу державної виконавчої служби в Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 605,60 грн на відшкодування витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України
                                        П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
 
Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 лютого 2024 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.
 
Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Тетіївського відділу державної виконавчої служби в Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), стягувач - Публічне акціонерне товариство "Банк "Форум", - задовольнити.
 
Визнати неправомірною бездіяльність Тетіївського відділу державної виконавчої служби в Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1   та оголошення заборони його відчуження у виконавчому провадженні № б/н.
 
Скасувати арешт, накладений постановою державного виконавця Тетіївського відділу державної виконавчої служби в Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції                 (м. Київ) від 10 серпня 2011 року в межах виконавчого провадження № б/н на майно ОСОБА_1 (реєстраційний номер обтяження) 11487777).
 
Стягнути з Тетіївського відділу державної виконавчої служби в Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (код ЄДРПОУ: 34790409; місцезнаходження: Київська область, м. Тетіїв, вул. Цвіткова, 9-Б) на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 605 (шістсот п'ять) грн 60 коп.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.
Повний текст постанови складено 10 червня 2024 року.
 
Головуючий                                                                             О. Ф. Мазурик

Судді                                                                                           О. В. Желепа

                                                                                                     О. В. Немировська