КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                   
Справа № 757/36821/23-ц                                 Головуючий у 1 інстанції: Головко Ю.Г.
Провадження № 22-ц/824/7812/2024                                Доповідач: Шебуєва В.А.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
16 квітня 2024 року                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складіколегії суддів:           
судді-доповідача                                   Шебуєвої В.А., 
суддів                                   Крижанівської Г.В., Матвієнко Ю.О.,
секретар                                        Ткаченко В.В.,
 
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 листопада 2023 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України про відшкодування шкоди,-
 
в с т а н о в и в:
 
У серпні 2023 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Національного банку України про відшкодування шкоди. Зазначив, що підставі постанови Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24.06.2021 року про стягнення з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правову допомогу у розмірі 5250 грн. 09.07.2021 Шевченківським районним судом міста Києва виданий виконавчий лист № 761/14537/15-ц, який пред`явлений до примусового виконання. Повідомленням державного виконавця Шевченківського ВДВС у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 20.07.2021 виконавчий лист № 761/14537/15-ц від 09.07.2021 року повернутий без прийняття до виконання на підставі п. 4 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження». Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12.11.2021 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 20.07.2022, визнано протиправними та скасовано рішення державного виконавця від 09.07.2021 у формі повідомлення про повернення без прийняття до виконання виконавчого листа. Постановою державного виконавця від 06.12.2021 року на підставі вказаного виконавчого листа відкрито виконавче провадження №66137048. З метою виконання зазначеного виконавчого документа, державний виконавець направив відповідну платіжну вимогу на примусове списання коштів від 15.09.2022 №66137048 до Національного банку України, який згідно із Законом обслуговує банківські рахунки неплатоспроможного банку ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». 23.09.2022 року Національний банк України повернув зазначену платіжну інструкцію без виконання з посиланням на п. 39 розділу V «Положення про порядок виконання надавачами платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах», затвердженого Постановою правління НБУ від 28.07.2008 № 216 (у редакції Постанови Правління НБУ від 25.08.2022 № 189), а також пункт 27 розділу І, пункт 67 розділу IV «Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг», затвердженої Постановою Правління НБУ від 29.07.2022 № 163. ОСОБА_1 вважає  дії Національного банку України такими, що не відповідають вимогам п. 15 ч.1 ст. 42 Закону України «Про національний банк України». Безпідставною відмовою у безспірному списанні коштів з рахунку неплатоспроможного банку Національний банк України заподіяв йому майнову та немайнову шкоду. Судове рішення, на підставі якого виданий виконавчий лист, не виконувалося 268 днів і було виконане лише 19.06.2023 року. Якби відповідач не порушив його права, то він отримав би процентний прибуток у розмірі 13% річних на суму 5250 грн. з дня, наступного за 23.09.2022 року  до дня фактичного виконання 19.06.2023 року. ОСОБА_1 просив стягнути з Національного банку України упущену вигоду у розмірі 501,12 грн. Також просить відшкодувати завдану моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 1000000 грн., виходячи з характеру порушеного права, обсягу, глибини і тривалості завданих душевних страждань, приниження авторитету держави та довіри до її спроможності до належного урядування.
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 27 листопада 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Вважає. що суд  першої інстанції проігнорував наведені ним доводи, не врахував наведені правові висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у відповідних правовідносинах. Суд дійшов помилкового висновку про те, що, повертаючи без виконання платіжну інструкцію державного виконавця від 15.09.2022 №66137048, Національний банк України діяв правомірно та не порушував його прав на виконання винесеного на його користь судового рішення про стягнення судових витрат з неплатоспроможного банку ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит". Суд послався на норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", які не регулюють спірні правовідносини і не стосуються обставин справи. Суд не застосував п. 15 ч. 1 ст. 42 Закону України "Про Національний банк України", який імперативно зобов`язує Національний банк України здійснити безспірне списання з рахунків Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на підставі судового рішення та відповідною вимогою державного виконавця. Звертає увагу на те, що у виконавчому провадженні №66137048 стягувалися не кошти вкладу чи гарантованого відшкодування за вкладом,  а судові витрати в цивільній справі. Спеціальні норми, якими врегульовано порядок примусового виконання рішень, обов`язковості виконання судових рішень, інші спеціальні норми, у цій справі мають перевагу в застосуванні перед нормами Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Висновки суду першої інстанції про існування «мораторію» або «юридичного імунітету» проти безспірного списання коштів з рахунків банку у стані ліквідації  суперечать принципу верховенства права та є помилковими. Направляючи платіжну інструкцію до Національного банку України як до банку, який здійснює обслуговування рахунків боржника, державний виконавець діяв у в межах своїх повноважень, на підставі Конституції та Законів України. Повертаючи платіжну інструкцію без виконання, відповідач діяв неправомірно та керувався нелегітимною метою в інтересах свого клієнта Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а саме умисно перешкодив виконанню остаточного судового рішення. У правовій державі таке правопорушення має вважатися одним з найтяжчих, спрямованих на порушення публічного порядку. В будь-якому випадку таке правопорушення завдає матеріальної та моральної шкоди стягувачу за відповідним судовим рішенням.
В апеляційній інстанції ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.
Представник Національного банку України  просить відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
Вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, на підставі постанови Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24.06.2021 року про стягнення з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правову допомогу у розмірі 5250 грн. 09.07.2021 року Шевченківським районним судом міста Києва був видано виконавчий лист №761/14537/15-ц, який пред`явлений до примусового виконання. 
Згідно повідомлення державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 20.07.2021 виконавчий лист № 761/14537/15-ц від 09.07.2021 повернутий без прийняття до виконання на підставі п. 4 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12.11.2021 у справі 761/14537/15-ц залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 20.07.2022, визнано протиправними та скасовано рішення державного виконавця від 09.07.2021 у формі повідомлення про повернення без прийняття до виконання виконавчого листа про стягнення з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 судових витрат у розмірі 5250 грн. Зобов`язано орган державної виконавчої служби прийняти до виконання виконавчий лист, відкрити виконавче провадження та вчинити усі необхідні та передбачені законом виконавчі та інші дії, спрямовані на своєчасне і в повному обсязі виконання судового рішення.
На підстав виконавчого листа  постановою державного виконавця від 06.12.2021 відкрито відповідне виконавче провадження №66137048. З метою виконання зазначеного виконавчого документа, у відповідності до приписів Закону України «Про виконавче провадження» та «Інструкції з організації примусового виконання рішень», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5,  державним виконавцем було направлено відповідну платіжну вимогу на примусове списання коштів від 15.09.2022 №66137048 до Національного банку України як банку, який згідно Закону обслуговує банківські рахунки неплатоспроможного банку ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».
Національний банк України 23.09.2022 повернув зазначену платіжну інструкцію без виконання з посиланням на п. 39 розділу V «Положення про порядок виконання надавачами платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах», затвердженого Постановою правління НБУ від 28.07.2008 № 216 (у редакції Постанови Правління НБУ від 25.08.2022 № 189), а також пункт 27 розділу І, пункт 67 розділу IV «Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг», затвердженої Постановою Правління НБУ від 29.07.2022 № 163.
19.06.2023 року старший державний виконавець Шевченківського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виніс постанову про закінчення виконавчого провадження ВП 66137048 у зв`язку з фактичним стягненням боргу.
За результатами розгляду позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції дійшов висновку про їх безпідставність та недоведеність. 
Колегія суддів не вбачає підстав для скасування такого рішення суду першої інстанції.
Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є:1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Із зазначених правових норм убачається, що для наявності деліктної відповідальності органу державної влади необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювана шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювана. Перераховані складові для деліктних зобов`язань є обов`язковими.
При цьому відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
 Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Заявляючи вимоги про відшкодування упущеної вигоди в розмірі 501,12 грн. та моральної шкоди в розмірі 1 000 000,00 грн., ОСОБА_1 зазначав, що він  звернувся до органу ДВС і зазначив свій рахунок в АТ «Альфа-Банк» № 26200398244903. Згідно з п.п. 5, 6 укладеної між ним та АТ «Альфа-Банк» угоди від 06.11.2015 №TDRC000013711 за рахунком №26200398244903 банк щомісячно нараховує та виплачує відсотки на залишок за цим рахунком за ставкою 13% річних. Якби Національний банк України виконав платіжну вимогу державного виконавця, а не повернув її без виконання 23 вересня 2022 року, то з цього моменту почалось би нарахування та виплата процентів за угодою з АТ «Альфа-Банк» у розмірі 13% річних на суму 5250 грн. з дня, наступного за днем 23 вересня 2022 року, до дня фактичного виконання 19 червня 2023 року. Внаслідок невиконання рішення суду,  що є частиною його права на доступ до суду, йому завдано моральну шкоду.
Разом з тим, ОСОБА_1 не надав суду належних доказів на підтвердження протиправності дій Національного банку України. 
Позивач зазначав, що Національний банк України мав виконати платіжну вимогу державного виконавця від 15.09.2022 №66137048 та безпідставно повернув її без виконання 23 вересня 2022 року, посилаючись на п. 15 ч. 1 ст. 42 Закону України «Про національний банк України», який визначає, що Національний банк для забезпечення виконання покладених на нього функцій здійснює такі операції, зокрема, здійснює безспірне стягнення коштів з рахунків своїх клієнтів відповідно до законодавства України, в тому числі за рішенням суду. 
Водночас вказана норма визначає лише перелік операцій, які може здійснювати Національний банк, та не свідчить про протиправність його дій. Вимог про визнання дій та бездіяльності протиправними позивач не заявляв. При цьому Національний банк України зазначив, що у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», яке є боржником у виконавчому провадженні, проходить процедура ліквідації.  Платіжна вимога не могла бути виконана, оскільки у ній зазначений номер рахунку, відкритого для обліку коштів в іноземній валюті, а розмір стягнення наведено у грошовій одиниці України.
У суду першої інстанції відсутні підстави для висновку, що укладена між ОСОБА_1 та АТ «Альфа-Банк» угода від 06.11.2015 № TDRC000013711, стосується витрат на правничу допомогу у розмірі 5250 грн., стягнутих на підставі постанови Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24.06.2021 року, що підлягали стягненню на користь позивача у даному виконавчому провадженні. Зазначені кошти у сумі 5250,00 грн. не знаходилися  на рахунку позивача.
Позивач не довів належними та допустимим доказами завдання Національним банком України моральної шкоди. 
По суті свої вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач обґрунтовував тривалим невиконанням рішення суду. Водночас, Національний банк України не є учасником виконавчого провадження за виконавчим листом за  виконавчим листом № 761/14537/15-ц від 09.07.2021 року. Національний банк України не перебуває у будь-яких прямих відносинах із позивачем. Позивач не довів неправомірності дій Національного банку України та факту завдання йому моральних страждань, враховуючи також і те, що предметом стягнення було відшкодування витрат на правничу допомогу, понесених у іншій справі.  
Відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 є недоведеними та безпідставними У їх задоволенні суд першої інстанції правильно відмовив.
Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 листопада 2023 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
Повне судове рішення складено 22  квітня 2024 року. 

Суддя-доповідач                                                                Шебуєва В.А.
 
         Судді                                                               Крижанівська Г.В.
 
                                                                                 Матвієнко Ю.О.