справа № 757/15880/21-ц                                            головуючий у суді І інстанції Остапчук Т.В.
провадження № 22-ц/824/83/2024                 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.

 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
27 травня 2024 року                                                                                                       м. Київ
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого судді - Березовенко Р.В., 
суддів:                         Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,
з участю секретаря   Щавлінського С.Р. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , поданою представником - адвокатом Головковим Євгеном Ігоровичем, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, Офісу Генерального прокурора,  Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України про відшкодування матеріальної шкоди завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду,-
В С Т А Н О В И В:
26 березні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом до Державної казначейської служби України, Офісу Генерального прокурора, МВС України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої неправомірними діями та бездіяльністю органів, що здійснювали оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду, у якому з урахуванням уточненої позовної заяви від 02 липня 2021 року остаточно просив стягнути на його користь з Державного бюджету України:
- відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 5 487 311 грн., з яких 2 257 705,00 грн. неотриманої заробітної плати на посаді голови Броварської райдержадміністрації; 2 642 864,00 грн. недоотриманих коштів (відсотків) за депозитний вклад датованих коштів, які зберігалися на депозитному рахунку Генеральної прокуратури України; 89 896,00 грн. - вартість кардіологічного стенту) х 1,1 коефіцієнт дострокового і неефективного використання грошових коштів);
- відшкодування моральної шкоди в розмірі 48 880 800,00 грн.;
- витрати на правничу допомогу в розмірі 280 000,00 грн.;
- відшкодування понесених витрат на залучення спеціаліста та підготовку аудиту в розмірі 10 000 грн.
В обґрунтування позову посилався, що Генеральною прокуратурою України 12 грудня 2008 року стосовно позивача порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 14 і ч. 3 ст. 368, ст. 368 КК України.
Фактичне затримання позивача відбулося 15 грудня 2008 року о 16 год. 45 хв. старшим слідчим в ОВС Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 , і того ж дня йому пред`явлено підозру у скоєнні зазначених вище злочинів.
На підставі ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 грудня 2008 року позивачу обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Загальний строк перебування ОСОБА_3 під вартою (у Київському СІЗО №13) тривав з 15 грудня 2008 року по 31 березня 2010 року (усього 15 місяців 16 днів).
Зрештою, 18 жовтня 2019 року кримінальне провадження №42015000000000257 щодо позивача було закрито за відсутністю в його діях складу інкримінованих правопорушень.
На підставі розпорядження Президента України №125/2009-рп від 02 липня 2009 року позивача звільнено з посади голови Броварської районної державної адміністрації Київської області.
Після звільнення та до моменту виходу на пенсію 30 вересня 2015 року позивач не працював.
Крім того, постановою слідчого Генеральної прокуратури України від 20 січня 2009 року накладено арешт на грошові кошти, відшукані за місцем проживання позивача, у розмірі 90000,00 дол. США та передано на зберігання до депозитного рахунку бухгалтерії Генеральної прокуратури України.
З метою встановлення розміру завданої майнової шкоди, ОСОБА_3 звернувся до незалежного аудитора ТОВ АФ «Аудит плюс облік», з яким 20 травня 2021 року уклав відповідний договір та сплатив 10 000,00 грн. за надані аудиторські послуги.
За результатами складеного ТОВ АФ «Аудит плюс облік» Звіту незалежного аудитора про фактичні результати виконання погоджених процедур для ОСОБА_3 було встановлено наступне:
- щодо підтвердження факту матеріальної шкоди за період вимушеного безробіття ОСОБА_3 з 15 грудня 2008 року по 30 вересня 2015 року (дата виходу на пенсію). Згідно з довідкою, наданою Броварською РДА, середня місячна заробітна плата на основі даних за останні шість місяців роботи ОСОБА_3 становила 4933,86 гривень. Середньозважена мінімальна заробітна плата в цей період становила 531,67 грн. Відношення середньої заробітної плати до заробітної плати ОСОБА_3 становить 9,30. Заробітна плата працівників бюджетних установ визначається виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, згідно Постанови КМУ від 09 березня 2006 року № 268 (зі змінами). Враховуючи коефіцієнт відношення середньої заробітної плати до заробітної плати ОСОБА_3 , розрахунок недоотриманого доходу за період вимушеного безробіття, з урахуванням інфляції за весь період безробіття, визначає розмір матеріальної шкоди, що нанесена ОСОБА_3 через неотримання доходу у вигляді заробітної плати у сумі 2 257 705,00 грн.
- щодо факту заподіяної матеріальної шкоди ОСОБА_3 через перебування коштів у сумі 90300,00 доларів США на депозитному рахунок Генеральної прокуратури України в АКБ «Укрексімбанку» з 20 березня 2009 року по 27 квітня 2020 року. За результатом аналізу й зроблених розрахунків матеріальна шкода через перебування коштів ОСОБА_3 в сумі 90300,00 доларів США на депозитному рахунку Генеральної прокуратури України в АКБ «Укрексімбанку» з 20 січня 2009 року по 27 квітня 2020 року становить 96218,00 доларів США. За курсом Національного банку України станом на 01 червня 2021року (27,4674 грн.) це становить 2 642 863,72 гривень.
Крім того, у період перебування в СІЗО у позивача погіршилося здоров`я, відновлення якого потребувало матеріальних витрат. Так, витрати на встановлення стенту кардіологічного внаслідок погіршення фізичного стану становлять 3200,00 дол. США, що у гривні (за курсом Національного банку України станом на 01 червня 2021 року 27,4674 грн.) становить 87 895,68 грн.
Загальний розмір завданої матеріальної (майнової) шкоди становить 4 988 465,00 грн., а з урахуванням коефіцієнта довгостроковості та неефективності використання коштів 1,1 остаточно складає 5 487 311,00 грн.
Враховуючи той факт, що на момент подання даного позову у відповідності до п. 2 ст. 41 Бюджетного кодексу та ст. 8 Закону про Державний бюджет на 2021 рік мінімальну заробітну плату (МЗП) встановлено з 01 січня 2021 року: у місячному розмірі - 6 000 грн. та відповідно до Методики психологічного дослідження у справах щодо заподіяння моральних страждань особі та відшкодування моральної шкоди визначений відповідно до Висновку комплексної судової психолого - психіатричної експертизи №40 розмір завданої моральної шкоди позивач оцінює на суму 48 880 800,00 грн. 
26 травня 2021 року представник Офісу Генерального прокурора подав відзив на позовну заяву, а 25 жовтня 2021 року - відзив на уточнену позовну заяву, у яких заперечив проти задоволення позову. 
Вказав, що позивача відсторонено від посади у лютому 2008 року, тоді як кримінальну справу відкрито у грудні 2008 року, тобто відсторонення відбулося з підстав, не пов`язаних з даною справою. Звільнення ОСОБА_3 відбулося у зв`язку з порушенням Присяги державного службовця, тобто притягненням до дисциплінарної, а не кримінальної відповідальності.
Щодо відсотків нарахованих на вилучені кошти позивача у розмірі 90300,00 дол. США зазначив, що їх повернення відбувалося на підставі ухвали слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2019 року.
Підпунктом 1.2.2 пункту 1.2. Порядку розпорядження валютними цінностями (крім цінних паперів), дорогоцінними металами і дорогоцінним камінням, дорогоцінним камінням органогенного утворення та напівдорогоцінним камінням, що переходять у власність держави, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13 січня 1999 №11, передбачено, що гривні та іноземна валюта, що обліковуються уповноваженими банками на балансових рахунках «Кошти, уповноваженими органами», розміщуються розпорядником на рахунках укладення депозитних договорів. Нараховані відсотки за депозитними рахунками, спрямовуються до державного бюджету. При цьому АТ «Державний експортно-імпортний банк України» самостійно здійснювалося перерахування нарахованих відсотків за вказаними рахунками до державного бюджету.
Так, відповідно до наданої банком інформації, нарахування відсотків на залишки в доларах з жовтня 2009 року по лютий 2020 року здійснювалося із розрахунку 0,01 % річних. Починаючи з 01 березня 2020 року відсотки за вказані операції банком не нараховуються.
Державною казначейською службою України також не здійснювалося нарахування відсотків за вказаними операціями по гривням, оскільки це не передбачено Положенням про цю службу.
Виходячи із зазначеного, загальна суму нарахованих відсотків за весь період склала 101,59 доларів США (90300*0,01%* 11 (років) + 2,26 долара США за 3 місяця 2020 року).
Додатково, вважає, що позивачем не підтверджено наявність причинно-наслідкового зв`язку між кримінальним правопорушенням та виникненням захворювань, які призвели до необхідності купівлі кардіологічного стента.
У відповіді на відзив, поданій до суду першої інстанції 02 липня 2021 року, позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі.
ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач ОСОБА_3 помер, у зв`язку з чим ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26 квітня 2023 року залучено до участі у справі правонаступників померлого позивача сина ОСОБА_1 та доньку ОСОБА_2 . Замінено позивача ОСОБА_3 його правонаступниками - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
14 травня 2023 року представник Державної казначейської служби України подав відзив на позовну заяву, у якому заперечив проти задоволення позовних вимог, вважаючи їх необґрунтованими.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21 червня 2023 року залучено до участі у справі співвідповідача Національну поліцію України.
29 червня 2023 року представник Міністерства внутрішніх справ України подав відзив на позовну заяву, у якому заперечив проти задоволення позовних вимог, вважаючи їх необґрунтованими.
У відповіді на відзив, поданій до суду першої інстанції 30 червня 2023 року, представник позивачів підтримав позовні вимоги у повному обсязі.
08 серпня 2023 року представник Національної поліції України подав відзив на позовну заяву, у якому заперечив проти задоволення позовних вимог, вважаючи їх необґрунтованими.
У відповіді на відзив, поданій до суду першої інстанції 17 серпня 2023 року, представник позивачів підтримав позовні вимоги у повному обсязі.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2023 року провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, Офісу Генерального прокурора, Міністерство внутрішніх справ України, Національної поліції України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду закрито.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2023 року відмовлено в позові ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, Офісу Генерального прокурора, Міністерство внутрішніх справ України, Національної поліції України про відшкодування матеріальної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, представник позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвокат Головков Євген Ігорович, 11 грудня 2023 року подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Підтримуючи доводи позовної заяви, апелянт вказав, що суд першої інстанції неправильно розтлумачив та застосував закон і дав неправильну оцінку обставинам справи. Висновки суду щодо звільнення ОСОБА_3 з посади за вчинення дисциплінарного проступку не відповідають дійсності та є хибним припущенням.
Також, ОСОБА_3 не міг працювати перебуваючи під вартою з 15 грудня 2008 року по 31 березня 2010 року саме внаслідок кримінального переслідування та зазначена підстава його неперебування на робочому місці та неможливість виконання своїх службових обов`язків є очевидною. Після зміни запобіжного заходу ОСОБА_3 був вимушений відвідувати численні судові засідання що, з урахуванням їх тривалості, створювало перешкоди на шляху до працевлаштування на інші посади.
Звертає увагу, що вилучені у ОСОБА_3 грошові кошти у готівці перебували на депозитному рахунку ПАТ «Укрексімбанк», з відсотковою ставкою, яка не відповідає жодним обґрунтованим та логічним розрахункам та ставкам по депозитам, у тому ж ПАТ «Укрексімбанк».
Крім того, погіршення стану здоров`я ОСОБА_3 відбулося саме під час перебування і Київському СІЗО, що і обумовило в подальшому встановлення кардіологічних стентів загальною вартістю 89 600,00 дол. США.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 січня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , поданою представником - адвокатом Головковим Євгеном Ігоровичем, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, Офісу Генерального прокурора,  Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України про відшкодування матеріальної шкоди завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
05 лютого 2024 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив від представника Національної поліції України - Золотухіної Г.О., у якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Свою позицію представник відповідача обґрунтувала обставинам, на які посилалася у заявах по суті справи, поданих до суду першої інстанції.
09 лютого 2024 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив від представника Офісу Генерального прокурора - прокурора Івашка С.А., у якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Свою позицію представник відповідача обґрунтував обставинам, на які посилався у заявах по суті справи, поданих до суду першої інстанції.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 березня 2024 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.
У судовому засіданні представник апелянтів - адвокат Головков Євген Ігорович вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити, скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
У судовому засіданні представник Міністерства внутрішніх справ України - Старостенко Олександр Олександрович заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги з підстав,  наведених у відзиві на апеляційну скаргу.
У судовому засіданні представник Національної поліції України - Залотухіна Галина Олександрівна заперечила проти задоволення вимог апеляційної скарги з підстав,  наведених у відзиві на апеляційну скаргу.
У судовому засіданні представник Офісу Генерального прокурора - прокурор Декалюк Денис Ернстович заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги з підстав,  наведених у відзиві на апеляційну скаргу.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про місце, час і дату розгляду справи в апеляційній інстанції, заяв та клопотань не надходило, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши думку учасників справи, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі розпорядження Президента України від 11 березня 2005 року призначено ОСОБА_3 головою Броварської районної державної адміністрації Київської області.
12 грудня 2008 року заступником Генерального прокурора України стосовно ОСОБА_3 порушено кримінальну справу №49-2632 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 368 КК України.
Постановою Києва-Святошинського районного суду Київської області від 18 грудня 2008 року обрано щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Київському слідчому ізоляторі управління Держдепартаменту України по виконанню покарань в м. Києві.
У постанові зазначено, що 15 грудня 2008 року ОСОБА_3 затриманий в порядку ст. 115 КПК України, а 17 грудня 2008 року йому пред`явлено обвинувачення.
Обраний позивачу запобіжний захід у вигляді тримання під вартою неодноразово продовжувався та постановою заступника начальника управління з розслідування особливо важливих справ Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 від 31 березня 2010 року було змінено на підписку про невиїзд  постійного місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно листа Київського СІЗО вих. №102/9 від 31 березня 2010 року, ОСОБА_3 звільнений 31 березня 2010 року.
Постановою Генерального прокурора України  Медведька О.І. від 17 грудня 2008 року порушено перед Президентом України питання про відсторонення ОСОБА_3 з посади голови Броварської районної державної адміністрації Київської області.
На підставі розпорядження Президента України №125/2009-рп від 02 липня 2009 року, звільнено ОСОБА_3 з посади голови Броварської районної державної адміністрації Київської області за порушення Присяги державного службовця відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про державну службу».
Постановою старшого слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України Криніна І.О. від 16 грудня 2008 року накладено арешт на все нерухоме і рухоме майно ОСОБА_3 .
Постановою старшого слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України Криніна І.О. від 20 січня 2009 року накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_3 в сумі 2046 гривень.
Постановою старшого слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України Криніна І.О. від 20 січня 2009 року накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_3 в сумі 90 000 доларів США.
Постановою старшого слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України Криніна І.О. від 20 січня 2009 року накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_3 в сумі 300 доларів США.
Кошти у сумі 90300 доларів США, 2046 грн., вилучені у ОСОБА_3 в межах кримінальної справи №49-2632, з 20 січня 2009 року по 27 квітня 2020 року знаходилися на відповідних рахунках, відкритих Генеральною прокуратурою України в Державній казначейській службі України та AT «Державний експортно-імпортний банк України».
У травні 2010 року кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_3 направлено для розгляду до суду.
Ухвалою Бориспільського міжрайонного суду Київської області від 25 листопада 2015 кримінальну справу направлено до Генеральної прокуратури України для проведення додаткового розслідування.
Відомості про вчинення інкримінованого ОСОБА_3 кримінального правопорушення 27 лютого 2015 року внесено до ЄРДР за №42015000000000257.
У подальшому кримінальне провадження передавалося до Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України, прокуратури Київської області, Броварської місцевої прокуратури.
Підслідність у кримінальному провадженні 14 травня 2019 року визначено за Броварським ВП ГУ Національної поліції у Київській області.
Постановою слідчого Броварського ВП ГУ НП у Київській області від 18 жовтня 2020 року кримінальне провадження стосовно ОСОБА_3 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 368; ч. 2 ст. 15 ч. З ст. 368; ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368; ч. 3 ст. 15 ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 369 КК України закрито у зв`язку із відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.
Загальний строк кримінального переслідування відносно ОСОБА_3 складає 10 років 10 місяців 21 день (з 12 грудня 2008 року - дня порушення ОРС, до 18 жовтня 2020 року - дати закриття кримінального провадження).
Ухвалою слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2019 року за клопотанням ОСОБА_3 скасовано:
- арешт, накладений за постановою старшого слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України, старшого радника юстиції Криніна І.О. від 20.01.2009 на грошові кошти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у сумі 2046 грн.
- арешт, накладений за постановою старшого слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України, старшого радника юстиції Криніна І.О. від 20.01.2009 на грошові кошти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у сумі 90 000 доларів США.
- арешт, накладений за постановою старшого слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України, старшого радника юстиції Криніна І.О. від 20.01.2009 на грошові кошти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у сумі 300 доларів США.
- арешт, накладений за постановою слідчого слідчої групи Генеральної прокуратури України, молодшого радника юстиції Чуйко В.І. від 20.01.2009 на флеш-карту пам`яті марки «PRETEC» I-Disk ChaCha ємністю 4 Gb ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 
- арешт, накладений за постановою старшого слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України, старшого радника юстиції Криніна І.О. від 03.02.2009. на належні ОСОБА_3 . 15.12.2008 р., речі: злиток металу жовтого кольору в прозорій пластиковій упаковці, на якому наявний запис щодо проби - 999,9 та ваги - 10 гр.; злиток металу жовтого кольору в прозорій пластиковій упаковці, на якому наявний запис щодо проби - 999,9 та ваги - 100 гр.; монету жовтого кольору в футлярі; зажим для краватки з золота, вагою 2,75 гр.; чоловічий наручний годинник в нікелевому корпусі марки «ULYSSE NARDIN» заводський номер1505 з браслетом в коробці червоного кольору; чоловічий годинник в нікелевому корпусі марки «BULGARI» заводський номер АА44S SH з браслетом в коробці; чоловічий годинник в нікелевому корпусі марки «CHOPARD» MILLE MIGLIA GT XL заводський номер 8997 з браслетом в коробці чорного кольору; мобільний телефон «Нокіа 8800 Сірокко» з Sim-картою оператора «Київстар»; мобільний телефон «Нокіа 8800» з Sim-картою оператора «Київстар»; мобільний телефон «Нокіа 95» з Sim-картою оператора «МТС»; ноутбук ASUS модель F7J MB Ver.: 66NOAG08837; ноутбук TOSHIBA Qasmio F20-156 Model no. PQF22E-00L00RRU.
- арешт, накладений за постановою старшого слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України, старшого радника юстиції ОСОБА_4 від 18.02.2009 на пістолет марки ПМР серійний номер НОМЕР_1 з обоймою, патрони в кількості 15 штук калібру-9 мм та кобуру, що належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
На підтвердження розміру заподіяння ОСОБА_3 матеріальної шкоди позивачем надано звіт аудитора від 08 червня 2021 року, відповідно до якого за результатами розрахунку за період вимушеного безробіття позивача за період з 15 грудня 2008 року по 30 вересня 2015 року (дата виходу на пенсію) матеріальна шкода складає 2 257 705 грн. Алгоритм розрахунку ґрунтується на застосуванні коефіцієнту 9,3 між середньою заробітною платою позивача за останні 6 місяців роботи та середньою (в інших місцях звіту - мінімальною) заробітною платою.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вважав недоведеним, що позивача відсторонено від здійснення повноважень на посаді голови райдержадміністрації та його звільнення з цієї посади у зв`язку з кримінальним переслідуванням, що виключає підстави для відшкодування йому шкоди, завданої неотриманням заробітної плати. Також, позивач не надавав суду доказів, що після звільнення з-під варти у березні 2010 року і до виходу на пенсію 30 вересня 2015 року не працював і не міг працювати, тому вимога про стягнення коштів за час вимушеного безробіття є безпідставною. Наведений у Звіті розрахунок матеріальної шкоди, що полягає у недоотримані коштів (відсотки) за депозитний вклад арештованих грошей, які зберігалися на депозитному рахунку Генеральної прокуратури України, суд не сприйняв як доказ, який доводить як факт завдання такої шкоди, так і її розмір. Окрім того, місцевий суд не встановив причинно-наслідкового зв`язку між кримінальним переслідуванням та виникненням захворювань, які призвели до необхідності встановлення кардіологічного стенту ОСОБА_3 .
Колегія суддів, перевіривши оскаржуване рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, не може погодитися в повній мірі з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.
Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.
Так, статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.
Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (стаття 1 зазначеного Закону).
Частиною другою статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутності у діянні складу кримінального правопорушення або невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпання можливостей їх отримати.
Стаття 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлює, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються):
1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій;
2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт;
3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином;
4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги;
5) моральна шкода.
Тобто чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.
На день розгляду справи єдиним таким законом є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», сфера дії якого поширюється, в тому числі, й на осіб, стосовно яких закрите кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінальних правопорушень.
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Майно, зазначене в пункті 2 статті 3 цього Закону, повертається в натурі, а в разі неможливості повернення в натурі його вартість відшкодовується за рахунок тих підприємств, установ, організацій, яким воно передано безоплатно.
Статтею 11 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до статті 2 цього Закону орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, прокурор або суд зобов`язані роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди.
За змістом положень частини першої статті 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пункті 1 статті 3 цього Закону (тобто заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій), залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.
Частиною другою зазначеної статті встановлено, що у разі незгоди з прийнятою постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.
Наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року №6/5/3/41 затверджено Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», пунктом 6 якого встановлено, зокрема, що відповідний орган одночасно з повідомленням про закриття справи в стадії дізнання і попереднього слідства направляє громадянинові повідомлення, в якому роз`яснює, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав.
Згідно з пунктами 11, 12 Положення для визначення розміру заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може, зокрема, звернутися при закритті провадження в справі органами дізнання або слідства Міністерства внутрішніх справ, Генеральної прокуратури і СБУ - відповідно до цих органів.
У місячний термін з дня звернення громадянина один з органів, перелічених в пункті 11 Положення, залежно від того, хто з них здійснював слідчі дії або розглядав справу, витребовує від відповідних державних та громадських організацій усі необхідні документи, що мають значення для визначення розміру завданої шкоди, і виносить передбачену частиною першою статті 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» ухвалу. Пункт 12 Положення містить вимоги щодо змісту такої ухвали. У разі незгоди з винесеною ухвалою суду громадянин має право оскаржити її до суду в порядку, встановленому для розгляду скарг на неправомірні дії органів державного управління і службових осіб, що ущемляють права громадян.
Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.
Матеріали справи не містять відомостей про виконання щодо ОСОБА_3 передбаченого статтею 11 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» обов`язку роз`яснення порядку поновлення його порушених прав та встановленого пунктами 6, 11, 12 Положення порядку повідомлення про звернення за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Оскільки Закон про відшкодування шкоди не містить вимог щодо процесуальної форми документа, з яким особа має звернутися до суду за захистом свого порушеного права, то таким способом захисту в силу положень статей 15, 16 ЦК України може бути, зокрема, звернення до суду з відповідною позовною заявою, що відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц.
У справі, що розглядається, суд першої інстанції помилково вважав, що відсторонення ОСОБА_3 відбулося у лютому 2008 року з підстав, не пов`язаних з кримінальною справою, адже розпорядженням Президента України від 19 березня 2008 року №103/2008-рп «Про результати службового розслідування стосовно голови Броварської районної державної адміністрації Київської області М. Діденка» розпорядження Президента України від 18 лютого 2008 року №69 «Про відсторонення ОСОБА_6 від виконання повноважень за посадою» визнано таким, що втратило чинність.
На підставі розпорядження Броварської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_3 приступив до виконання повноважень за посадою з 20 березня 2008 року.
Встановлене підтверджує, що на момент затримання та порушення кримінальної справи ОСОБА_3 не був відсторонений від посади.
Вказані обставини лишилися поза увагою місцевого суду, що призвело до ухвалення рішення в цій частині з мотивів, які не відповідають фактичним обставинам справи.
Звертаючись з позовом позивач вказував на те, що внаслідок незаконних дій органів досудового слідства він втратив посаду та щомісячний заробіток в розмірі  2 570 705,00 грн, розмір якого вирахувано на підставі Звіту незалежного аудитора від 08 червня 2021 року.
Однак, відповідно до п. 8 Положення, згідно з частиною 1 ст.4 Закону розмір сум, які передбачені п.1 ст.3 Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Розмір цих сум обчислюється виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій з заліком заробітку (інших відповідних доходів), одержаного за час відсторонення від роботи (посади), відбування кримінального покарання або адміністративного стягнення у вигляді виправних робіт. 
Пунктом 9 Положення встановлено, що середньомісячний заробіток для визначення розміру відшкодування шкоди обчислюється:
1) для робітників і службовців - у порядку, передбаченому постановами Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати»;
2) для членів кооперативу, колгоспу - в порядку, передбаченому в положенні про оплату праці в даному кооперативі, колгоспі. У тому разі, коли такий порядок не встановлено, середньомісячний заробіток обчислюється шляхом поділу на 12 суми річного доходу, який сплачено кооперативом, колгоспом за обсяг виконаних робіт і кінцеві результати праці в попередньому господарському році;
3) для інших громадян, які не відносяться до категорії робітників і службовців, - шляхом поділу на 12 суми річного доходу за попередній рік. У даному випадку йдеться про доходи осіб вільних професій (художників, письменників тощо); осіб, які займаються індивідуальною трудовою діяльністю в сфері кустарно-ремісничих промислів сільського господарства, побутового обслуговування населення та іншими видами діяльності, основаними виключно на особистій праці цих осіб, членів їх сімей; а також стипендії, що виплачуються в період навчання у вищих і середніх спеціальних учбових закладах, училищах і на курсах.
Обчислення середньомісячного заробітку провадиться з дотриманням передбаченого законодавством коригування втраченого громадянином заробітку.
У тих випадках, коли не можна визначити доход громадянина (ще не наступив термін подачі декларації, або з інших причин), або коли громадянин не мав певних джерел доходів з поважних причин (протягом перших трьох місяців після звільнення із Збройних Сил чи інших військових формувань, створених відповідно до законодавства України або закінчення середньої школи, чи у разі хвороби тощо), розмір шкоди визначається виходячи з встановленого законом мінімуму заробітної плати.
Відповідно до абз. 4,5 п. 2 Розділу ІІ Порядку №100 середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.
Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.
Пунктом 8 розділу IV Порядку №100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим або другим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.
Встановлено, що ОСОБА_3 перебував під вартою з 15 грудня 2008 року по 31 березня 2010 року.
Проте, звільнення ОСОБА_3 з посади відбулося 02 липня 2009 року на підставі розпорядження Президента України №125/2009-рп від 02 липня 2009 року. Своє звільнення ОСОБА_3 не оскаржував.
Відомості про нарахування та виплату ОСОБА_3 у цей період заробітної плати суду не надано.
Тобто, на підставі п. 1 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»  відшкодуванню на користь ОСОБА_3 підлягав втрачений заробіток за 144 робочі дні.
Відповідно до Довідки про доходи за вих. №3728/01-08 від 09 травня 2024 року ОСОБА_3 у жовтні 2008 року нараховано заробітну плату у розмірі 4 239,60 грн., а у листопаді 2008 року - 4 248,96 грн..
Розмір середньоденної заробітної плати за останні два календарні місяці (жовтень-листопад 2008 року) роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата (12 грудня 2008 року) становить 197,41 грн. (4239,60 грн. + 4248,96 грн./ 43 робочі дні).
Отже, втрачений заробіток ОСОБА_3 за період з 15 грудня 2008 року по 02 липня 2009 року становить 28 427, 04 грн. (144 робочі дні * 197,41 грн.).
Поряд  цим, колегія суддів відхиляє Звіт незалежного аудитора від 08 червня 2021 року, наданий позивачем, адже наведений у ньому розрахунок матеріальної шкоди за період вимушеного безробіття ОСОБА_3 розрахований у довільній формі та не ґрунтується на вимогах Закону щодо порядку проведення такого розрахунку.
Крім того, на переконання колегії суддів, місцевий суд правомірно вважав недоведеними посилання позивача на неможливість працювати після звільнення з-під варти у березні 2010 року і до виходу на пенсію 30 вересня 2015 року, оскільки жодного належного та допустимого доказу існування обставин, які об`єктивно заважали та/або унеможливлювали його працевлаштування суду надано не було. Не надано стороною позивача й доказів оскарження розпорядження Президента України №125/2009-рп від 02 липня 2009 року, якщо він вважав своє звільнення незаконним.
Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
За змістом позовних вимог заявлена до стягнення матеріальна шкода у розмірі 2 642 864,00 грн. недоотриманих коштів (відсотків) за депозитний вклад вилучених грошових коштів, які зберігалися на депозитному рахунку Генеральної прокуратури України, є упущеною вигодою.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» містить виключний перелік видів компенсації, що підлягають відшкодуванню у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, та не передбачає відшкодування упущеної вигоди та витрат, понесених у зв`язку із наданням медичної допомоги.
Крім того, вилучені у ОСОБА_3 90 300 дол. США зберігалися у нього у готівковій формі та не перебували на банківському/депозитному рахунку, а були відшукані в ході проведення обшуку за місцем його проживання. 
Відтак, підстави для застосування до позовних вимог у цій частині п. 2 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відсутні.
З урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав.
Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 5 червня 2012 року №4901-VI, яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Отже, за результатами апеляційного розгляду, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права, частково знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За правилами п. 2 ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанцій в частині позовних вимог про стягнення втраченого заробітку внаслідок незаконних дій не відповідає фактичним обставинам справи, не ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права і не може бути у цій частині залишене без змін, а підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як правонаступників ОСОБА_3 у рівних частинах втраченого заробітку за період з 15 грудня 2008 року по 02 липня 2009 року в розмірі 28 427,04 грн.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України апеляційний суд, в зв`язку з ухваленням нового судового рішення, змінює розподіл судових витрат.
Так, позивачами у суді першої інстанції завлено до стягнення витрати на правничу допомогу в розмірі 280 000,00 грн.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
У відповідності до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпечення доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з вимогами частин 1, 2, 5, 6 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно з частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Проте, згідно п. 6.51 висновку Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі №904/4494/18 разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
У рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п.п. 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі.
У Практичних рекомендаціях: вимоги щодо справедливої компенсації (стаття 41 Конвенції), виданих Головою Європейського суду з прав людини відповідно до Правил 32 Регламенту Суду від 28 березня 2007 року, з поправками від 09 червня 2022 року, ЄСПЛ зазначає, що витрати, понесені (як на національному рівні, так і під час розгляду справи в самому Суді) у спробі запобігти порушенню чи з метою отримання компенсації після того, як воно сталося, мають бути фактично понесені. Фактично понесені означає, що «заявник мав сплатити їх або бути зобов`язаним сплатити їх відповідно до юридичного або договірного зобов`язання. Документи, що підтверджують те, що заявник сплатив або зобов`язаний сплатити такі витрати, мають бути надані суду» (пункт 18).
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Крім цього, пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Згідно вимог ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
У свою чергу, підтвердження здійсненої правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.
Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.
У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року по справі №922/445/19 зазначено, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
У постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року в справі №750/2055/20 вказано, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14 квітня 2021 року у справі №757/60277/18-ц.
На підтвердження надання професійної правничої допомоги позивачу у даній справі суду надано: копію договору про надання правничої допомоги, укладеного 03 березня 2021 року між АО «Апріорі» та ОСОБА_7 , за умовами п. 3.1 якого гонорар за надання правничої допомоги становить 280 000,00 грн.; ордер серії АІ №1095204 від 24 березня 2021 року на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_3 адвокатом АО «Апріорі» Карпенком В.М.; копію квитанції №492К від 15 березня 2021 року на суму 140 000,00 грн.; ордер серії АІ №1378115 від 18 квітня 2023 року на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 адвокатом АО «Апріорі» Карпенком В.М.; ордер серії АІ №1378097 від 18 квітня 2023 року на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_2 адвокатом АО «Апріорі» Карпенком В.М.; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №1658/10, виданого 30 вересня 1999 року ОСОБА_8 .
Апеляційний суд врахувавши складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також ціну позову та значення справи для сторін, в тому числі вплив вирішення справи на репутацію позивача, і робить висновок про те, що заявлений до стягнення розмір правової допомоги відповідає критеріям дійсності, необхідності та співмірності, а тому слід відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів витрати на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог по  72,81 грн. на користь кожного позивача.
Разом з тим, за висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 22 листопада 2023 року у справі №712/4126/22 (провадження №14-123цс23) відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Відтак сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ (п. 148).
Оскільки під час розгляду справи та ухвалення судового рішення суд не врахував як доказ Звіт незалежного аудитора від 08 червня 2021 року, витрати позивача на його проведення розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , подану представником - адвокатом Головковим Євгеном Ігоровичем, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2023 року - задовольнити частково.
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, Офісу Генерального прокурора,  Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України про відшкодування матеріальної шкоди завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду, в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення втраченого заробітку внаслідок незаконних дій - скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, Офісу Генерального прокурора,  Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України про відшкодування втраченого заробітку внаслідок незаконних дій - задовольнити частково.
Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) як правонаступників ОСОБА_3 у рівних частинах втрачений заробіток за період з 15 грудня 2008 року по 02 липня 2009 року в розмірі 28 427 (двадцять вісім тисяч чотириста двадцять сім) гривень 04 копійки.
Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати на професійну правничу допомогу за розгляд справи у суді першої інстанції по 72 (сімдесят дві) гривні 81 копійці.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 04 червня 2024 року.
 
Головуючий:                                                                                     Р.В. Березовенко
 
Судді:                                                                                                  О.Ф. Лапчевська
 
         Г.І. Мостова