03.06.24
22-ц/812/783/24

Єдиний унікальний номер судової справи 488/2838/23 Головуючий суду першої інстанції Чернявська Я.А.
Провадження номер 22-ц/812/783/24 Доповідач суду апеляційної інстанції Самчишина Н.В.

Постанова
Іменем України 

03 червня 2024 року                         м. Миколаїв                 справа№ 488/2838/23 
Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого Самчишиної Н. В., 
суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,
із секретарем судового засідання –Богуславською О.М.,
за участі: представника відповідача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представником – адвокатом Семененком Вадимом Борисовичем, на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 01 березня 2024 року, ухвалене у складі головуючої судді Чернявської Я.А., за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,

встановив

       У серпні 2023 року ОСОБА_3 подала до суду вищезазначений позов, який обґрунтовувала наступним.
       Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12 липня 2017 року з відповідача ОСОБА_1 на її користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі 1200,00 грн., щомісячно починаючи з 04 травня 2017 року, розмір яких в подальшому змінено за рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24 жовтня 2018 року, згідно якого з дня набрання цим рішенням законної сили відповідач щомісячно повинен сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини своїх доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
       Відповідач свій обов`язок виконував несвоєчасно та не у повному обсязі, а з травня 2020 року взагалі припинив сплачувати будь-які кошти на утримання дітей, внаслідок чого станом на 30 червня 2023 року утворилася заборгованість зі сплати аліментів у сумі 157 566, 74 грн. Пеня за аліментами за період з червня 2017 року до 01 серпня 2023 року становила 1 121 981, 39 грн. 
Позивач зазначала, що ОСОБА_1 мав дохід, який дозволяв йому сплачувати аліменти на дітей у повному обсязі, а тому поважних причин щодо несплати аліментів в нього немає.
Посилаючись на те, що відповідач неналежно виконував свої зобов`язання з утримання дітей, ОСОБА_3 просила стягнути з нього пеню за прострочення сплати аліментів за вказаний період по 30 червня 2023 року у сумі 100% заборгованості за аліментами, що становить 157 566, 74 грн. 
ОСОБА_1 проти задоволення позову заперечував, вказуючи на те, що ним сплачено заборгованість по аліментам, станом на 27 жовтня 2023 року заборгованість по аліментам становить 3 595, 50 грн. та він не має наміру ухилятися від сплати аліментів.
Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 01 березня 2024 року позов ОСОБА_3 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дітей станом на 30 червня 2023 року в розмірі 157 566,74 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із того, що розрахований позивачем розмір пені відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.
Не погодившись з рішенням районного суду, 15 квітня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Семененко В.Б. направив до суду апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що не погоджується зі стягненням пені у розмірі 157 566,74 грн., оскільки суд першої інтонації не врахував положення абз. 2 ч. 1 ст. 196 СК України, відповідно до якої у разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». 11 серпня 2023 року в рамках виконавчого провадження щодо відповідача було винесено постанову про накладення штрафу на користь позивача у розмірі 80 581, 12 грн., яка частково ним вже сплачена. Виходячи з цього, максимальний розмір пені, нарахований відповідачеві, повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». Надалі в серпні 2023 року відповідач здійснював платежі у сумі 13000 грн, у вересні 2023 року – 151 757,74 грн, у жовтні 2023 року 3 595,50 грн та повністю погасив наявний на той час борг по сплаті аліментів у виконавчому провадженні. Крім того, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, у 2022 року місто Миколаїв було під постійними артилерійськими обстрілами країни – агресора, існували обставини, що загрожували життю і здоров`ю, а тому відповідач був позбавлений можливості працювати в повній мірі та мати хоча б якийсь дохід. Окрім того, ОСОБА_1 весь час спілкувався з дітьми, надавав фінансову допомогу на постійній основі.
Позивач ОСОБА_3 правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалась.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 не прибула, про час та місце розгляду справи була сповіщена поштовим повідомленням на зазначену нею адресу із забезпеченням технічної фіксації таких повідомлень, тобто належним чином, про що у справі є докази. Повідомлення позивача повернулось із відміткою працівників пошти про відсутність адресата за зазначеною нею адресою, заява про зміну адреси місця проживання (перебування) від вказаної особи до суду не надходили. Поряд з цим, 23 травня 2024 року ОСОБА_3 подала письмову заяву в якій просила апеляційний розгляд справи провести без її участі на підставі наявних матеріалів справи, рішення суду першої інстанції вважає законним.
Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.
Представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Семененко В.Б. в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, з підстав викладених в апеляційній скарзі.
Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 05 жовтня 2002 року, який заочним рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 17 липня 2017 року був розірваний. Від даного шлюбу сторони по справі мають дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12 липня 2017 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі 1200,00 грн., щомісячно починаючи з 04 травня 2017 року.
Заочним рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24 жовтня 2018 року з дати набрання законної сил цим рішенням і до повноліття дітей було змінено спосіб та розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 . 
Аліменти визначено у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Виконавчий документ перебуває на виконанні в Корабельному ВДВС у м.Миколаєві ПМУМЮ (м. Одеса), триває виконавче провадження № 54459277.
Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 12 липня 2023 року, виконаного головним державним виконавцем Паралєвою С., заборгованість за виконавчим листом № 2/488/1241/17 (488/1665/17) від 25 липня 2017 року станом на 30 червня 2023 року складає 157 566, 74 грн.
В позовній заяві зазначений розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з червня 2017 року по липень 2023 року у розмірі 1 121 981,30 грн.
Згідно розрахунку заборгованості, виданого головним державним виконавцем за вих. № 20.13-37/4 від 27 жовтня 2023 року, заборгованість по сплаті аліментів станом на 27 жовтня 2023 року складає 3 595,50 грн. У серпні 2023 року відповідачем сплачено 13 000 грн заборгованості, у вересні 2023 року - 151 757, 74 грн, у жовтні 2023 року – 3 595,50 грн.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Статтею 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» (накладення штрафу за наявності заборгованості зі сплати аліментів), максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.
При цьому, розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток (тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %).
Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обчисленої за кожним місячним (періодичним) платежем.
Якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.
Перебіг строку прострочення починається з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.
У разі якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.
Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18).
При застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Колегія суддів, з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується.
Відповідний правовий висновок міститься і в постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 711/679/21.
Встановлено, що у відповідача виникла непогашена заборгованість зі сплати аліментів, які стягуються за рішенням суду в межах виконавчого провадження, яка станом на 30 червня 2023 року становила 157 566, 74 грн. 
Позивачкою заявлені позовні вимоги про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів у період з червня 2017 року по липень 2023 року, що становить 1 % за кожен день прострочення і дорівнює 1 121 981, 39 грн. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 157 566, 74 грн. виходячи з того, що сума неустойки (пені), розрахована позивачем в розмірі 1 121 981, 39 грн. за порушення ОСОБА_1 аліментних зобов`язань перевищує 100% заборгованості по цим зобов`язанням, яка станом на 30 червня 2023 року становила 157 566, 74 грн., врахувавши загальні засади справедливості та розумності регулювання сімейних відносин.
Апеляційна скарга відповідача не містить доводів неправильного визначення суми заборгованості за аліментами та пені.
При цьому, відповідач в апеляційній скарзі посилався на те, що у нього відсутня заборгованість зі сплати аліментів у зв`язку з її погашенням.
Між тим, зазначене не свідчить про відсутність вини відповідача у наявності заборгованості зі сплати аліментів, оскільки ним не спростовано презумпцію вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати, погашення наявної заборгованості відбулося вже після здійснення державним виконавцем розрахунку заборгованості, що є правовою підставою для застосування до нього відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. 
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, оскільки він у добровільному порядку не вжив заходи щодо сплати аліментів у визначеному судом розмірі. ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він мав об`єктивні перешкоди для своєчасної сплати аліментів, у тому числі в період пов`язаний з початком військової агресії російської федерації проти України. До того ж, апеляційний суд звертає увагу на те, що заборгованість по аліментам виникла і до оголошення на території України правового режиму воєнного стану.
Таким чином, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачка має право на стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.
В апеляційній скарзі представник відповідача – адвокат Семененко В.Б. посилався на те, що судом першої інстанції неправильно здійснено розрахунок заборгованості з огляду на те, що 11 серпня 2023 року в рамках виконавчого провадження щодо відповідача було винесено постанову про накладення штрафу на користь позивача у розмірі 80 581, 12 грн. (а.с. 42). Виходячи з цього, максимальний розмір пені, нарахований відповідачеві, повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». 
Апеляційний суд погоджується з такими доводами апеляційної скарги.
Так, з матеріалів справи убачається, що представник позивача додала до заяви про вжиття заходів забезпечення позову постанову від 11 серпня 2023 року головного державного виконавця Корабельного відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Одеса) Паралєвої С.С. про накладення на відповідача ОСОБА_1 штрафу у розмірі 80 581,12 грн (50 % від суми заборгованості аліментів, яка виникла станом на 31 липня 2023 року) (а.с. 42).
Проте судом першої інстанції не було враховано вказаної обставини, внаслідок чого неправильно здійснено розрахунок пені за прострочення сплати аліментів.
Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 196 СК України у разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».
Таким чином, колегія суддів погоджуючись з доводами апеляційної скарги вважає, що максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, тобто 76 985, 62 грн (157 566, 74 грн. - 80 581,12 грн.)
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню частково, оскаржуване рішення на підставі пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення по суті заявленого позову.
На підставі ст. 141 ЦПК України мають бути розподілені судові витрати пропорційно до частини задоволених позовних вимог.
Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» у цій справі. Тому на відповідача покладається судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог (48,85%) в розмірі 769,71 грн (1575,66 грн х48,85/100) за розгляд справи судом першої інстанції, який підлягає стягненню в дохід держави.
При цьому відповідачу слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, пропорційно до частини задоволених вимог апеляційної скарги – 1 208,93 грн ( 2363,49 грн х 51,15%/100) судового збору за розгляд справи апеляційним судом, сплата якого підтверджується квитанцією.
Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.382 ЦПК України, суд-

постановив

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником – адвокатом Семененком Вадимом Борисовичем, задовольнити частково.
Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 01 березня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) 76 985 (сімдесят шість тисяч дев`ятсот вісімдесят п`ять) грн 62 коп. пені за прострочення сплати аліментів.
У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 ) в дохід держави 769 (сімсот шістдесят дев`ять) грн 71 коп. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.
Компенсувати за рахунок держави на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 ) 1 208 (одна тисяча двісті вісім) грн 93 коп. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дати складення повного судового рішення.

Головуючий                        Н.В. Самчишина 

Судді:                                                                В.В. Коломієць

       Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 03 червня 2024 року.