ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 року 

Справа № 705/360/23		
Провадження № 22-ц/821/347/24		
категорія: 302090000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Василенко Л. І.,
суддів: Бородійчука В. Г., Карпенко О. В.,
секретаря – Ярошенка Б. М.,

учасники справи:
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Байс-Агро», 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Байс-Агро»  – адвоката Синєгуба Романа Петровича на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Байс-Агро» про розірвання договору оренди земельної ділянки, у складі судді Піньковського Р. В., повний текст складено 13 листопада 2023 року, 

в с т а н о в и в :

В січні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом.
Позовна заява мотивована тим, що 12 травня 2017 року між ОСОБА_1 та Дочірнім підприємством «Агрофірма «Байс-Агро» Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Посівна Компанія» було укладено договір оренди землі, згідно з яким нею передано в оренду належну їй земельну ділянку з кадастровим номером 7124385500:03:000:1436 площею 4,1641 га. Примірник договору оренди їй не надавався, відповідно розмір орендної плати, строки її виплати та інші обов`язкові умови договору оренди землі їй не відомі.
Згідно обов`язкових умов будь якого договору оренди, орендна плата сплачується орендарем один раз на рік після збору врожаю у період до 30 грудня поточного року. З 2017 року по грудень 2022 року, а відповідно за весь період дії договору, орендну плату вона, як орендодавець не отримувала, їй не надавалося ніяких послуг в рахунок орендної плати, а відповідно відповідач (орендар) не виконує умов договору, чим систематично порушує її права. Як вбачається із системного аналізу норм чинного законодавства, основною метою договору оренди земельної ділянки та одним із визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору. Систематична, а саме два і більше випадків, несплата орендної плати, передбаченої договором, є підставою для розірвання договору оренди, оскільки є істотним порушенням умов договору, у зв`язку з цим вона і вимушена була звернутися до суду з даним позовом.
Просила суд розірвати договір оренди земельної ділянки від 23.03.2012, зареєстрований у Державному земельному кадастрі 12.05.2017, укладений між ОСОБА_1 та ДП «Агрофірма «Байс-Агро» ТОВ «Агро Посівна Компанія» на земельну ділянку площею 4,1641 га, кадастровий номер 7124385500:03:000:1436, яка належить ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 438950. Стягнути з ДП «Агрофірма «Байс-Агро» ТОВ «Агро Посівна Компанія» на користь ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 судовий збір в розмірі 992,40 грн. та витрати на професійну юридичну допомогу.
В ході розгляду справи представник позивача уточнила позовні вимоги в зв`язку з заміною відповідача на правонаступника ТОВ «Байс-Агро» та щодо розміру земельної ділянки, переданої в оренду її довірителем, а саме просить вважати, що земельна ділянка, згідно договору оренди, площею 4,3506 га, а не 4,1641 га.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням  Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02 листопада 2023 року позовні вимоги задоволенні.
Розірвано договір оренди земельної ділянки від 23.03.2012, зареєстрований в Державному земельному кадастрі 12.05.2017, укладений між ОСОБА_1 та ДП «Агрофірма «Байс-Агро» ТОВ «Агро Посівна Компанія» на земельну ділянку площею 4,3506 га, кадастровий номер 7124385500:03:000:1436, яка належить ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 438950.
Стягнуто з ТОВ «Байс-Агро» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що підставою для звернення позивача до суду стало те, що відповідачем було порушено умови спірного договору оренди щодо виплати орендної плати. Представником відповідача в судовому засіданні зазначалося про те, що орендну плату позивачу ОСОБА_1 було сплачено відповідачем за декілька років наперед під час укладення вказаного договору, але надати письмове підтвердження, а саме накладного касового ордеру, квитанції, розписки тощо, представник відповідача не може. У зв`язку із зазначеним, суд, не взяв до уваги заперечення представника відповідача щодо відсутності заборгованості по орендній платі перед позивачем, оскільки не надано жодного доказу належного виконання умов договору оренди земельної ділянки в частині своєчасної виплати орендної плати. Таким чином суд прийшов до висновку про те, що відповідачем не надано належних доказів на спростування вимог позивача щодо порушення умов договору оренди в частині систематичної несплати орендної плати.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ТОВ «Байс-Агро»  – адвокат Синєгуб Р. П. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02 листопада 2023 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що під час розгляду справи, судом першої інстанції залишилися не з`ясованими обставини сплати орендної плати за користування земельною ділянкою кадастровий номер 7124385500:03:000:1436 площею 4,1641 га за період 23.03.2012 по 21.12.2022.
Також звертає увагу суду на те, що позивач у позовній заяві ставить вимогу № 2 «Розірвати договір оренди земельної ділянки від 12.05.2017 укладений між  ОСОБА_1  та ДП  «Агрофірма «Байс-Агро» ТОВ «АгроПосівна Компанія» на земельну ділянку площею 4,1641 га, кадастровий номер: 7124385500:03:000:1436, яка належить  ОСОБА_1  на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯК № 438950». Під час судового розгляду позивач позовні вимоги не уточнювала.Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог виклавши їх в новій редакції, яку відобразив у рішенні суду.
Зауважує, що позовні вимоги пред`явлено до неналежного відповідача. Станом на час подання позовної заяви 21.12.2022 ДП «Агрофірма «Байс-Агро» ТОВ «Агро Посівна Компанія» припинено шляхом реорганізації в ТОВ «Байс-Агро». З часу розгляду справи позивачем не заявлялося клопотання про заміну неналежного відповідача, а суд не здійснив встановлення належності відповідача.

Відзив на апеляційну скаргу 

Представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Патрікєєва І. В. у відзиві на апеляційну скаргу, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін, мотивуючи тим, що судом першої інстанції було вірно застосовано норми матеріального та процесуального права, в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення спору та надано належну оцінку всім доказам, ґрунтуючись на повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи. 
Зазначила, що матеріали справи не містять жодного доказу виплати позивачу орендної плати, відсутність даних доказів підтверджено і особисто представником відповідача адвокатом Синєгубом Р. В. під час судового засідання 02.11.2023, що зафіксовано в рішенні по справі.
Зауважила, що 05.07.2023 ухвалою суду першої інстанції залучено ТОВ «Байс-Агро» як правонаступника відповідача в даній справі ДП «Агрофірма «Байс-Агро» ТОВ «Агро Посівна компанія». Зважаючи на даний факт, процесуальних порушень судом не було допущено, та позов пред`явлено до належного відповідача.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої та апеляційної інстанцій

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 23.08.2023 за № 343876692, земельна ділянка кадастровий номер 7124385500:03:000:1436, площею 4,3506 га, з цільовим призначенням – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована за адресою: Черкаська область, Уманський район, Оксанинська сільська рада, належить ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія та номер: ЯК № 438950, виданого 23.03.2012 Уманською районною державною адміністрацією /а. с. 61-62/.
23.03.2012 було укладено договір оренди б/н вказаної земельної ділянки, строком до 23.03.2061. Орендарем є Дочірнє підприємство «Агрофірма «Байс-Агро» Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро Посівна Компанія», орендодавцем – ОСОБА_1 . Рішення про державну реєстрацію прав та їх обставин індексний номер 35186964 від 16.05.2017 /а. с. 58-60, 61-62/.
Згідно п. 9 вказаного договору оренди земельної ділянки орендна плата вноситься орендарем в розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки з урахуванням індексації, що становить 3762,78 грн.
Пунктом 10 договору визначено, що обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації.
В п. 11 договору оренди від 23.03.2012 зазначено, що орендна плата вноситься у строки з 31 серпня по 31 грудня поточного року.
Пунктом 12 договору передбачено, що розмір фактичних розрахунків по орендній платі визначається на підставі документально підтверджених даних орендаря. Передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами.
У відповідності до п. 34 договору зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін.
Підставою для звернення позивача до суду стало те, що відповідачем було порушено умови спірного договору оренди щодо виплати орендної плати.
Ухвалою суду від 05.07.2023 залучено в даній справі ТОВ «Байс-Агро» як правонаступника ДП «Агрофірма «Байс-Агро» ТОВ «Агро Посівна Компанія» /а. с 46-47/
      
Мотивувальна частина
Позиція Черкаського апеляційного суду

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Учасники справи належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Патрікєєвої І. В., перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності
Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Правовідносини сторін за договором оренди землі регулюються спеціальним Законом України «Про оренду землі», ЗК України та загальними нормами ЦК України щодо підстав дострокового розірвання договору.
Відповідно до вимог ст. 124 ЗК України передача землі в оренду здійснюється на підставі цивільно-правової угоди.
За правилами ч. 1 ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Визначення, процедура укладення, вимоги до змісту та порядок припинення договору оренди землі урегульовано у спеціальному законі, яким є Закон України «Про оренду землі».
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
У ст. 6 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.
Згідно з вимогами ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов’язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років.
Відповідно до ч. 1 ст. 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.
Отже, користуватися земельною ділянкою приватної власності можливо на праві оренди, підставою для якої є договір, відповідно до якого сплачується орендна плата.
Статтею 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції чинній на час виникнення правовідносин) визначено, що істотними умовами договору оренди землі є: об’єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об’єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об’єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.
У ст. 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).
Згідно з положеннями ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, своєчасного внесення орендної плати.
Частиною 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов’язків, передбачених ст. 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об’єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.
У п. д) ч. 1 ст. 141 ЗК України передбачено таку підставу припинення права користування земельною ділянкою як систематична несплата земельного податку або орендної плати.
Отже, згідно зі ст. 13, 21 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. Систематична несплата орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору.
За загальними правилами ст. 651 ЦК України умовою розірвання договору оренди в односторонньому порядку є істотне порушення умов договору та інші випадки, встановлені договором та законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що також є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє позивача можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельну ділянку використовує інша особа.
До відносин, пов’язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати застосуванню підлягають положення ч. 2 ст. 651 ЦК України. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17 (провадження № 12-201гс18).
Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18).
Об’єднана Палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 293/1011/16-ц (провадження № 61-29970сво18) дійшла висновку, що тлумачення пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України, частини другої статті 651 ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначено договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо).
Сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Звертаючись до суду із апеляційною скаргою, представник відповідача зазначив, що під час розгляду справи, судом першої інстанції залишилися не з`ясованими обставини сплати орендної плати за користування земельною ділянкою кадастровий номер 7124385500:03:000:1436 площею 4,1641 га за період 23.03.2012 по 21.12.2022.
Проте, представник відповідача жодних доказів про сплату вказаної орендної плати ні в суді першої інстанції ні при перегляді справи апеляційним судом не надав. 
Водночас відповідно до умов спірного договору орендар мав проводити розрахунок за оренду земельної ділянки у строки з 31 серпня по 31 грудня поточного року, а розмір фактичних розрахунків по орендній платі повинен визначатись на підставі документально підтверджених даних орендаря.
У свою чергу матеріали справи не містять належних, достовірних доказів сплати орендарем позивачу орендної плата за належну їй земельну ділянку згідно до умов спірного договору, як і не містять доказів внесення змін до договору в частині сплати орендної плати щодо розміру, порядку та строків її оплати. 
Отже, аналізуючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів достовірно встановила, що відповідачем під час вирішення даного спору не доведено, що орендна плата позивачу за спірний період була сплачена. Доказів протилежного матеріали справи не містять, як і жодних доводів поважності невиконання зобов`язання відповідачем, чи виконання даного зобов`язання наперед, як і підстав такого виконання.
Посилання скаржника на той факт, що позов було подано не до того відповідача та ст. 51 ЦПК України, яка регламентує залучення до участі у справі співвідповідача, не заслуговує на увагу, в зв`язку з тим, що стороною спірного договору оренди землі являлось ДП «Агрофірма «Байс-Агро» ТОВ «Агро Посівна Компанія». Водночас05.07.2023 ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області на підставі ст. 55 ЦПК України було залучено у даній справі ТОВ «Байс-Агро» як правонаступника відповідача ДП «Агрофірма «Байс-Агро» ТОВ «Агро Посівна Компанія» з тих мотивів, що згідно даних ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань з 29.09.2022 припинено дію ДП «Агрофірма «Байс-Агро» ТОВ «Агро Посівна Компанія» шляхом перетворення та створення ТОВ «Байс-Агро». 
Крім того, представник відповідача ТОВ «Байс-Агро» - адвокат Синєгуб Р. П., на підставі ордера від 27.03.2023 (а. с. 25), приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції подавав заяви та висловлював позицію Товариства щодо спірних правовідносин, вважаючи позов безпідставним та необґрунтованим та стверджуючи про відсутність заборгованості відповідача перед позивачем, однак зазначаючи про неможливість надання відповідних доказів у зв`язку з їх відсутністю. 
За викладеного доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не встановив фактичного орендаря належної позивачу земельної ділянки є також є безпідставними.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
В контексті зазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з’ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, відсутні. Враховуючи викладене, рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв’язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв’язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки колегія суддів прийшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині без змін, відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України підстави вирішення питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв’язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв’язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Байс-Агро» – адвоката Синєгуба Романа Петровича – залишити без задоволення.
Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02 листопада 2023 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України. 
Повний текст постанови складено 03 квітня 2024 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук 

О. В. Карпенко