ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 р.	Справа № 643/1749/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,
Суддів: Кононенко З.О. ,  Калиновського В.А. ,
за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції на рішення Московського районного суду м. Харкова від 12.09.2023 року, головуючий суддя І інстанції: Майстренко О.М., м. Харків, повний текст складено 12.09.23 року по справі № 643/1749/23
за позовом        ОСОБА_1  
до       Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції               
про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 29.01.2023 року серія ДП18 № 530579,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції, в якому просив суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 29.01.2023 року серія ДП18 № 530579, згідно якої на нього накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у виді штрафу у розмірі 340,00 гривен і закрити справу про адміністративне правопорушення.     
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12.09.2023 року у справі № 643/1749/23 адміністративний позов задоволено.
Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 29.01.2023 року серія ДП18 № 530579, згідно якої на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у виді штрафу у розмірі 340,00 грн., і закрито справу про адміністративне правопорушення.. 
Відповідач, Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу. Свою незгоду з рішенням суду обґрунтовує тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, і, як наслідок, рішення є необгрунтованим та ухваленим без належної правової оцінки доказів, які були направлені та долучені до відзиву на позовну заяву. Просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Московського районного суду м. Харкова від 12.09.2023 року у справі № 643/1749/23, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що поліцейський встановивши порушення позивачем ПДР України, зупинив транспортний засіб, встановив особу водія та наклав за правопорушення адміністративне стягнення з дотриманням ст. 23 КУпАП, щоб порушення не залишилося безкарним. Вважає висновки суду першої інстанції про відсутність належних доказів передчасними, оскільки відповідно до частини першої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Таким чином, відповідач вважає, що судом першої інстанції необгрунтовано прийнято рішення про скасування постанови від 29.01.2023 року серія ДП18 № 530579.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 29.01.2023 року відносно позивача була винесена постанова серія ДП18 №530579 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. за ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Відповідно до постанови інспектора роти №1 БУПП в Житомирській області ДПП лейтенанта поліції Мокрицького Р., 29.01.2023 під час несення служби на автомобільній дорозі Р-18 Житомир- Сквира, 7 км, за допомогою лазерного вимірювача швидкості LТІ 20/20 ТruСаm II (серійний номер ТС000567) було виявлено порушення Правил дорожнього руху, а саме: на автомобільній дорозі Р-18 Житомир-Сквира 7км, водій, керуючи транспортним засобом Hyundai, номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 96 км/год в зоні дії дорожнього знаку 5.49 (с. Станишівка), чим перевищив максимально допустиму швидкість на 46 (сорок шість) км/год, чим порушив п. 12.4 ПДР України. Вимірювання швидкості здійснювалося приладом ТruСаm ТС000567.
Позивач не погодився з постановою про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення від 29.01.2023 року серія ДП18 №530579, звернувся з позовом до суду. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з безпідставності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення ч. 1 ст. 122 Кодекс України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП), оскільки відповідачем не доведено, що справу було розглянуто з дотриманням процедури розгляду справи та не спростовано твердження позивача про позбавлення його можливості скористатися у повному обсязі своїми правами, передбаченими ст.268 КУпАП.  
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції на підставі наступного.
У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015  року №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (із змінами та доповненнями, надалі - Правила дорожнього руху).
Згідно п.1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Підпунктами “б” п. 12.9 розд. 12 ПДР визначено, що водієві забороняється: перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.
Відповідно до п. 12.4 розд. 12 ПДР у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.
За приписами статті 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Отже, висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт скоєння адміністративного правопорушення.
При цьому, візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.
З матеріалів справи встановлено, що копія постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 29.01.2023 року серія ДП18                                          №530579, яка міститься в матеріалах даної справи, надана в такій якості, що її зміст неможливо прочитати, у зв`язку з чим ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 28.05.2024 року зобов`язано Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції надати до Другого апеляційного адміністративного суду завірену належним чином копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 29.01.2023 року серія ДП18 №530579, якість якої дозволяє чітко прочитати її текст.
Згідно довідки про доставку електронного листа, копію ухвали від 28.05.2024 доставлено в електронний кабінет Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції 28.05.2024 року 17:48.
Однак Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції не виконало вимог ухвали не надало суду копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 29.01.2023 року серія ДП18 №530579, яку можливо прочитати. Виходячи з цього, у відповідності до приписів ч. 9 ст. 80 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів розглядає справу за наявними в ній доказами. 
Колегія суддів встановила зі змісту апеляційної скарги, що у постанові від 29.01.2023 року серія ДП18 № 530579 зазначено, що на автомобільній дорозі Р-18 Житомир-Сквира 7 км, ОСОБА_1 29.01.2023 керував транспортним засобом Hyundai, номерний знак НОМЕР_1 в селі Станишівка зі швидкістю 96 км/год, чим перевищив встановлену швидкість в населених пунктах на 46 км/год., та порушив п. 12.4 Правил дорожнього руху України.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення йому не було роз`яснено права та обов`язки під час розгляду справи, проігноровано його клопотання щодо ознайомлення з доказами по справі та виклику адвоката. Також в позовній заяві позивач зазначив, що оскаржувана постанова, яка надійшла по пошті на його адресу не читаема.
Колегія суддів зазначає, що згідно до ч. 4 ст. 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Таким чином, винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення можливе лише після розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною першою ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, серед яких: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Статтею   279   Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення. Так, розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу. Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.
Таким чином, приписами Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено певну процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення та визначено систему правових механізмів забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
З аналізу наведених норм Кодексу України про адміністративні правопорушення слідує, що розгляд справи про адміністративне правопорушення та її вирішення повинно відбуватися в точній відповідності з законом та з дотриманням прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Колегія суддів зазначає, що зі змісту постанова серії ДП 18 №530579 від 29.01.2023 неможливо встановити, чи роз`яснялись позивачу його права та обов`язки.
В матеріалах справи відсутній відеозапис із розглядом справи.
Колегія суддів встановила, що Управлінням патрульної поліції в Житомирській області у відзиві на позовну заяву зазначено щодо неможливості надання відеозапису розгляду справи про адміністративне правопорушення по постанові, оскільки строк зберігання останніх закінчився.
Відповідно п. 1 ч. 3 розділу VIII Наказу МВС України від 18.12.2018 №1026 “Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису” (далі - Наказ МВС №1026), строк зберігання відеозаписів з портативних відеореєстраторів становить 30 діб.
Відповідно до ч.3 розділу І Наказу МВС №1026, портативний відеореєстратор - пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, технічні характеристики та особливості конструкції якого дають змогу закріпити його на форменому одязі поліцейського.
Доводи відповідача про неможливість на даний час надати докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення через їх знищення, оскільки згідно розділу VIII «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» строк зберігання відеозаписів з портативних та відеореєстраторів становить 30 діб, колегія суддів не приймає, з огляду на те, що зазначена обставина не звільняє відповідача від встановленого процесуальним законом обов`язку доведення правомірності прийняття оскаржуваної постанови.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції не надано доказів, які б підтверджували факт вчинення позивачем вказаного правопорушення.
Таким чином доказів, які б підтверджували факт роз`яснення позивачу прав та обов`язків, а також повідомлення позивача правом скористатися послугами адвоката під час розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності матеріали справи не містять.
В постанові від 26.05.2020 у справі №640/16220/16-а Верховний Суд зазначив, що ненадання водію можливості реалізувати право на отримання правової допомоги є порушенням права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що є підставою для скасування постанови про накладання адміністративного стягнення. Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 21.11.2019 у справі №522/22180/16-а, від 18.02.2020 у справі №524/9827/16-а.
Крім того, колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи не містяться будь-які докази того, що саме позивач, керуючи транспортним засобом Hyundai, номерний знак НОМЕР_1 , порушив Правила дорожнього руху. Вказані обставини відповідачем не спростовані.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено, що справу було розглянуто з дотриманням процедури розгляду справи та не спростовано твердження позивача, що йому не було роз`яснено його права та обов`язки, проігноровано клопотання щодо виклику адвоката та ознайомлення з доказами по справі.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про правильність висновків суду першої інстанції щодо протиправності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення ч. 1 ст. 122 КУпАП та наявність підстав для скасування оспорюваної постанови. 
Таким чином, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху серія ДП18 №530579 від 29.01.2023 року про застосування до позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень, є протиправною та підлягає скасуванню. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.
У відповідності до п.1 ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Московського районного суду м. Харкова від 12.09.2023 року у справі № 643/1749/23 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції  залишити без задоволення.
Рішення Московського районного суду м. Харкова від 12.09.2023 року по справі № 643/1749/23  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя 		О.М. Мінаєва	
Судді	   	З.О. Кононенко    В.А. Калиновський