УХВАЛА
27 травня 2024 року
м. Київ
справа № 1-292/11
провадження № 51-2357ск 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 травня 2023 року та ухвали  Черкаського апеляційного суду від 17 липня 2023 року і від 17 січня 2024 року, 
установив:
Ухвалою Верховного Суду від 22 квітня 2024 року вказану касаційну скаргу залишено без руху. Засудженому було вказано на недоліки поданої ним касаційної скарги та встановлено п`ятнадцятиденний строк для їх усунення з дня отримання копії ухвали. 
На виконання зазначеної ухвали Верховного Суду від 22 квітня 2023 року ОСОБА_4 подав нову касаційну скаргу. 
Зі змісту касаційної скарги убачається, що ОСОБА_4 ставить питання про скасування ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 травня 2023 року, якою відмовлено ОСОБА_5 у задоволенні клопотання про переведення його з ДУ «Замкова виправна колонія № 58» до ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» та особисту його участь у судовому засіданні у приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси та ухвали Черкаського апеляційного суду від 17 липня 2023 року про проведення судового засідання в режимі відеоконференції із засудженим ОСОБА_4 .
Стаття 424 КПК України визначає судові рішення, які можуть бути оскаржені у касаційному порядку, зокрема,ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом, а заперечення проти інших ухвал можуть бути включені до касаційної скарги на судове рішення, ухвалене за наслідками апеляційного провадження.
Отже, відповідно до ст. 424 КПК України зазначені ухвали не є предметом перегляду суду касаційної інстанції, у зв`язку з чим у цій частині поданої касаційної скарги необхідно відмовити у відкритті провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України.
УхвалаПридніпровського районного суду м. Черкаси від 15 травня 2023 року, якою залишено без задоволення заяву ОСОБА_4 про перегляд за виключними обставинами вироку Золотоніського міськрайонного суду  Черкаської області щодо нього від 15 серпня 2012 року та ухвали Черкаського апеляційного суду від 17 січня 2024 року, якою залишено без змін ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 травня 2023 року є предметом касаційного перегляду, однак у цій частині доводів касаційної скарги необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України з наступних підстав. 
Глава 34 КПК України визначає підстави та порядок здійснення провадження за нововиявленими або виключними обставинами, строки звернення й вимоги до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Частиною 1 ст. 459 КПК України визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Згідно приписів ч. 3 ст. 459 КПК України виключними обставинами визнаються:
1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність, конституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи;
2) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом;
3) встановлення вини судді у вчиненні кримінального правопорушення або зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження, внаслідок якого було ухвалено судове рішення.
Відповідно до вимог п. п. 3, 4, 5 ч. 2 ст. 462 КПК України, у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами зазначаються: судове рішення, про перегляд якого за нововиявленими або виключними обставинами подається заява; обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду; обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених або виключних обставин, та зміст вимог особи, яка подає заяву, до суду.
З матеріалів провадження вбачається, що суди першої та апеляційної інстанції, проаналізувавши доводи, зазначені у заяві, дали їм належну оцінку та дійшли правильного висновку про те, що виключних обставин, передбачених ст. 459 КПК України, у заяві засудженого ОСОБА_4 не наведено.
З копії ухвали місцевого суду вбачається, що ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою, у якій просив переглянути вироку Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 15 серпня 2012 року щодо нього за виключними обставинами. 
Вимоги обґрунтовував тим, що виключною обставиною є закінчення строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 372 КК України та незаконне притягнення до кримінальної відповідальності за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України. Відповідно поданої заяви просив суд скасувати зазначений вирок, постановити новий вирок, яким ОСОБА_4 по епізоду злочину, передбаченого п. п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115 та ч. 1 ст. 185 КК України виправдати, визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 187 і ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 396 КК України та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначити покарання у межах ч. 4 ст. 187 КК України обмежившись фактично відбутим строком покарання.
Так, суд першої інстанції зазначив, що при розгляді заяви ОСОБА_4 встановлено, що Конституційний Суд України не визнав неконституційними жодних положень норм КК України, які було застосовано апеляційним судом Черкаської області при вирішенні справи щодо ОСОБА_4 та ухваленні 15 серпня 2012 року вироку щодо нього. Отже, питання які ставив засуджений і його захисник перед судом, зокрема про скасування вироку у частині призначеного покарання у виді довічного позбавленні волі та його пом`якшення, не є предметом розгляду суду в порядку перегляду вироку за виключними обставинами у порядку глави 34 КПК України. 
При цьому суд зазначив, що засуджений не позбавлений права звернутись до суду в порядку, передбаченому КПК України з питанням умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та заміну його невідбутої частини більш м`яким. Крім того, ОСОБА_4 не надав суду доказів наявності встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом та встановлення вини судді у вчиненні кримінального правопорушення або зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження, внаслідок якого було ухвалено судове рішення.
Одночасно місцевим судом зазначено, що необхідним при перегляді рішень судів за виключними обставинами є дотримання принципу юридичної визначеності. Європейський суд з прав людини у рішеннях від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» та від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» неодноразово акцентував увагу на тому, що одним із основних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу «res judicata» принципу остаточності рішення суду, згідно з яким жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного й обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими й непереборними обставинами.
З врахуванням зазначеного суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про залишення без задоволення заяви ОСОБА_4 про перегляд вироку Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 15 серпня 2012 року за виключними обставинами. 
Апеляційний суд погодився з таким рішенням суду першої інстанції, не знайшовши підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого ОСОБА_4 . 
Суд апеляційної інстанції розглянув кримінальне провадження у межах апеляційної скарги засудженого ОСОБА_4 , належним чином перевірив викладені у ній доводи, які є аналогічними у частині оскарження ухвали Придніпровського районного суду м. Черкас від 15 травня 2023 року про перегляд за виключними обставинами доводам касаційної скарги, визнав їх безпідставними та належним чином мотивував своє рішення.  
Так, доводи ОСОБА_4 про те, що відмовляючи у задоволенні клопотання щодо його етапування, суд першої інстанції фактично позбавив його конституційного та процесуального права надати певні докази на підтвердження заявлених ним виключних обставин у розумінні п. 3 ч. 3 ст. 459 КПК України на які вказується у його заяві та в її доповненнях є необґрунтованими. При цьому, апеляційний суд слушно зазначив, і колегія суду з цим погоджується, що посилання ОСОБА_4 на те, що оскаржувана ухвала є незаконною через недослідження певних доказів, що мають істотне значення для справи, оскільки на протязі всього часу знаходження його апеляційної скарги на розгляді у суді апеляційної інстанції ним та його захисником не надано апеляційному суду будь?яких доказів, які б слугували підставою для скасування оскаржуваного рішення, а тому дані доводи є необґрунтованими. Крім того, доводи засудженого про те, що судом не враховано ознаку зловживання як слідчого органу досудового розслідування, так і Золотоніського міськрайонного суду щодо забезпечення йому права на захист про що ним наводилося у його доповненні  до заяви про виключні обставини не знайшли свого підтвердження під час розгляду апеляційної скарги та які, у розумінні виключних обставин, не є такими.
За таких обставин, доводи засудженого ОСОБА_4 щодо порушення судами першої та апеляційної інстанції вимог КПК України є безпідставними.
Ухвали судів обох інстанцій відповідають вимогам статей 370, 373, 418, 419 КПК України.
Ураховуючи зазначене, з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для її задоволення немає, у зв`язку з чим у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог 
п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України. 
Також слід зазначити, що клопотання ОСОБА_4 про призначення йому захисника під час розгляду його касаційної скарги, Суд касаційної інстанції вправі вирішувати лише за наявності такої і лише у разі відкриття провадження по ній. 
Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Захист особи, засудженої до покарання у вигляді позбавлення волі, за зверненням такої особи або за ухвалою суду забезпечують Регіональні центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги.
Таким чином, для одержання правової допомоги під час складання документів процесуального характеру засуджений, який відбуває покарання у виді позбавлення волі, вправі через адміністрацію виправної колонії звернутися до відповідного Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.
Керуючись  п. 1, п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд   
постановив:
Відмовити засудженому ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 травня 2023 року та ухвали Черкаського апеляційного суду від 17 липня 2023 року і від 17 січня 2024 року. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1 	ОСОБА_2 	ОСОБА_3