ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/874/24	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №705/1210/24 Категорія: 305020000 	Годік Л.С. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Гончар Н. І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року	м. Черкаси	

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Новікова О.М., Фетісової Т.Л.

секретар Широкова Г.К.
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ;
відповідач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Черкасиенергозбут»;
представник відповідача – адвокат Моцайко Валентина Сергіївна
особа, що подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1 ,

       розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасиенергозбут» про закриття рахунку електропостачання,

в с т а н о в и в :

22 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ТОВ «Черкасиенергозбут» про закриття рахунку електроспоживання. 
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що будинок садибного типу на праві спільної сумісної власності належить згідно правовстановлюючих документів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з окремими о/р НОМЕР_1 і 2-9-005 щодо електроспоживання. 
ОСОБА_2 в 2017 залишила спільне майно безхазяйним і переїхала в район масового паломництва хасидів міста Умані, що підтверджується реєстром прав власності, а вузол комерційного обліку залишився на території його квартири. 
Позивач звертався про врегулювання ситуації, але все залишилося на початковому стані. За відсутності споживання продовжується нарахування боргів, огляд і контроль лічильника та інші компоненти перевірок, що мають фіктивний характер. Порушена правова система будинку, його особистий простір і право власності.
В позовній заяві ОСОБА_1 просив зобов?язати ТОВ «Черкасиенергозбут» прискорено закрити о/р НОМЕР_2 ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 . Судові витрати стягнути з відповідача.
Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 березня 2024 року відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог.
Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів щодо порушення його прав, свобод чи законних інтересів ОСОБА_2 щодо використання нею особового рахунку для сплати електроенергії у її житлі та щодо неправомірності дій ТОВ «Черкасиенергозбут». 
Крім того, позивачем не надано правовстановлюючих документів на його житло, на житло ОСОБА_2 та доказів які взагалі порушують права позивача, як відповідачем, так і ОСОБА_2 при розпорядженні своєю власністю.
Не погоджуючись із вказаним рішення суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 березня 2024 року, а позовні вимоги залишити без розгляду.
Судовий збір за подачу апеляційної скарги просив стягнути з відповідача. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд під час розгляду справи неповно з`ясував обставини справи і за відсутності доказів позивача і відповідача, на підставі декларативного підходу і тільки процедурного розгляду справи відмовив у задоволенні вимог, а не залишив позовну заяву без розгляду.
Вважає, що судом порушені норми процесуального права.
У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від представника ТОВ «Черкасиенергозбут» - адвоката Моцайко В.С. вказано, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не дають підстав для зміни чи скасування рішення суду.
Вказано, що ОСОБА_1 не надано до суду жодних належних та допустимих доказів того, що ТОВ «Черкасиенергозбут», як електропостачальником було порушено права та інтереси позивача, за захистом яких він звернувся до суду. 
Суд під час ухвалення рішення, повно та всебічно дослідив матеріали справи, надав належну оцінку доказам та дійшов обгрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.
Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтею 13 ЦПК України, яка регламентує диспозитивність цивільного судочинства, визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції в своєму висновку правильно зазначив ту обставину, що згідно ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин.
За змістом вказаних процесуальних норм, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, і саме вони є підставою для звернення особи за захистом із застосуванням відповідного способу захисту.
Судом першої інстанції встановлено, що житловий будинок знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 являються співвласниками вищезазначеного будинку. 
Облік електричної енергії здійснюється по кожному із співвласників окремо, згідно укладених договорів і згідно бази даних побутових споживачів обліковується по квартирно.
Прилади обліку електричної енергії за вищевказаним будинком встановлено відповідно до вимог Правил улаштування електроустановок, затверджених Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 21 липня 2017 року № 476.
Договірні відносини між жильцями будинку та ПАТ «Черкасиобленерго» з 01 січня 2019 року ґрунтуються на Правилах роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 312.
За ОСОБА_2 закріплено присвоєний номер особового рахунку НОМЕР_2 відповідно до постанови НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 310.
За позивачем ОСОБА_1 закріплено присвоєний номер особового рахунку НОМЕР_1 .
Суд першої інстанції дійшов правильно висновку про те, що будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів щодо порушення прав, свобод чи законних інтересів ОСОБА_2 щодо використання нею особового рахунку для сплати електроенергії у її житлі та щодо неправомірності дій ПАТ «Черкасиобленерго» при наданні послуг з подачі електроенергії позивачем не надано та судом не встановлено.
Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства – суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.
В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року вказано, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.
Вирішуючи спірні правовідносини, районний суд дійшов правильного висновку, що в даному випадку саме позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ЦПК України та з посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог, зазначені ним обставини. Оскільки таких доказів він суду не надав та не ставив питання про їх витребування, відповідно до процедури врегульованої ЦПК України, тому суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову через його недоведеність. 
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги не містять доказів та посилань, що оскаржуване рішення є незаконним, та судом допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому вимоги апеляційної скарги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню апеляційним судом.
Щодо посилання апеляційної скарги на ту обставину, що рішення суду повинне бути скасоване, а позовні вимоги ОСОБА_1 залишені без розгляду колегія суддів виходить з наступного.
Як роз`яснено у п. 16 Пленуму ВСУ від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» суд апеляційної інстанції при розгляді справи керується правилами розгляду справи судом першої інстанції, з винятками й доповненнями, встановленими главою І «Апеляційне провадження» розділу V ЦПК України.
Диспозитивність права сторін у справі на стадії апеляційного розгляду визначено ст. 373 ЦПК України, згідно з якою в апеляційному суді позивач має право відмовитися від позову, а сторони – укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу. Інших підстав на цій стадії чинним законодавством не передбачено. 
За таких обставин, позовну заяву на стадії апеляційного розгляду справи можна було залишити без розгляду лише за заявою позивача у разі встановлення апеляційним судом передбачених законом підстав для скасування судового рішення. Оскільки підстав для скасування судового рішення встановлено не було, тому вимога апеляційної скарги про залишення позовної заяви без розгляду не може бути задоволена.
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (п. 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не свідчать про неправильне застосування судом норм матеріального права або порушення норм процесуального права, тому апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасиненргозбут» про закриття рахунку електропостачання залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складений 22 травня 2024 року.

Судді