Справа №447/1891/20                                 Головуючий у 1 інстанції:Бачун О.І. 
Провадження №22-ц/811/60/24                 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

06 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
судді-доповідача: Левика Я.А.,
суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 30 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області, третя особа ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 30 листопада 2023 року 
у задоволенні позову ОСОБА_2 до Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області, третьої особи ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю – відмовлено.
Вказане рішення оскаржив ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 .
В апеляційній скарзі просить рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 30 листопада 2023 року скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити повністю.
Зазначає, що відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з того, що позивачка, з 28.10.2004 проживає у вказаному будинку на підставі реєстрації, а отже мала права користуватись вказаним будинком враховуючи реєстрацію у ньому, що унеможливлює визнання за нею права власності за набувальною давністю. Однак даний висновок суду є не законним, оскільки початком заволодіння даним чужим майном (будинком) слід рахувати саме 1998 рік, з моменту коли позивачка почала проживати в даному будинку і користуватись ним, як своєю власність. Також, реєстрація місця проживання позивачки та її сім`ї у спірному будинку відбулась в жовтні 2004 року, на момент вступу в дію Закону України “Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні”, який був прийнятий ВРУ 11.12.2003 року, після визнання Рішенням Конституційного Суду України неконституційними окремі положення про паспортну службу органів внутрішніх справ, щодо “прописки”. До прийняття та вступу в законну силу Закону України “Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні”, дійсно поняття “прописки”, надавало громадянину право проживати та користуватись тим чи іншим житлом. До того ж, Криницька сільська Рада, не мала повноважень, у 2004 році, без дозволу власника проводити реєстрацію ОСОБА_2 , у вказаному будинку. Порушення законної процедури реєстрації ОСОБА_2 , у вказаному будинку зі сторони Криницької сільської Ради, не може вливати на законне право останньої оформити право власності на даний будинок в порядку набувальної давності. Вважає, що ОСОБА_2 , проживала у вказаному будинку не на підставі рішення про реєстрацію, вказане рішення про реєстрацію ОСОБА_2 , та її сім`ї не надавало їй права на проживання в даному будинку, а отже ОСОБА_4 , є безтитульним володільцем вказаного майна з моменту вселення в будинок з 1998 року. Також факт узгодження вселення в даний будинок позивачкою ОСОБА_2 , станом на 1998 рік із органом місцевлого самоврядування та ОСОБА_5 , є лише додатковим підтвердження добросовісності заволодіння вказаним майном. Оскільки, а ні орган місцевого самоврядування, а ні ОСОБА_5 , не були власниками вказаного будинку на момент заволодіння ним ОСОБА_2 , і не є власниками на даний час. Зважаючи на родинні відносини між ОСОБА_5 , та померлою власницею, останній лише міг скористатись своїм право та можливо успадкувати даний будинок, однак таким не скористався і не може вважатися спадкоємцем майна після смерті ОСОБА_6 . Орган місцевого самоврядування у випадку подання заяви про прийняття спадщини від умерлої міг би набути право власності на вказаний будинок, однак таким правом також не скористався. Таким чином, як на момент заволодіння вказаним будинком ОСОБА_2 , в 1998 році та і з моменту її реєстрації у вказаному житловому в 2004 році, так і на даний час, остання володіє вказаним будинком безтитульно, не маючи жодних документів, які б надавали їй право ним користуватись.
Відповідно до ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, письмових пояснень третьої особи, додаткових пояснень позивача, апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 12,13,141,258-259, 263-265 ЦПК України та відмовляючи у задоволені позову, виходив з того, що відповідно до копії паспорта № НОМЕР_1 , ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням №23 від 28.10.2004 виконавчого комітету Криницької сільської ради Львівської області вирішено зареєструвати ОСОБА_2 та її дітей: ОСОБА_7 , 1991р.н. , ОСОБА_8 1992р.н. та ОСОБА_9 ,1995р.н. на житлову площу в АДРЕСА_1 . Рішенням №11 від 28.03.2006року виконавчого комітету Криницької сільської ради Миколаївського району Львівської області рекомендовано ОСОБА_2 поновити загублені документи на будинок по АДРЕСА_1 і звернутися разом із ОСОБА_5 в Миколаївському ДНК. Із вказаного рішення вбачається, що будинок по АДРЕСА_1 , в якому проживає ОСОБА_2 належав на праві власності ОСОБА_6 , яка померла і спадкоємцем є племінник ОСОБА_5 , який займався її похованням. Відповідно до довідки №376 від 13.05.1998року виконавчого комітету Криницької сільської ради народних депутатів, постійним і останнім місцем проживання ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 було с.Криниця. Заповіт в сільській раді не посвідчувався. ОСОБА_5 , який є племінником померлої здійснював постійний догляд за померлою, допомагав обробляти город, вести господарство, займався похороном померлої.. Факт прийняття спадщини заключається в тому, що ОСОБА_5 провів ремонт будинку. Як вбачається з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання від 30.11.2017року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована 28.10.2004 року за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до довідки №130 від 15.03.2019року виданої Криницькою сільською радою Миколаївського району Львівської області, ОСОБА_2 , дійсно згідно погосподарських книг, що зберігаються в Криницькій сільській раді зареєстрована в житловому будинку в АДРЕСА_1 з 28.10.2004року і по даний час. Відповідно до витягу з погосподарської книги Криницької сільської ради Миколаївського району Львівської області №116від 01.03.2019року, житловий будинок АДРЕСА_1 дісно рахувався за ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дане господарство рахувалося як робітничий двір. Як вбачається із листа Криницької сільської ради Львівської області №02-11/01 від 03 січня 2018року, Криницька сільська рада не надала дозвіл ОСОБА_2 на приватизацію житлового будинку АДРЕСА_1 . Вказаний житловий будинко на праві власності належить Гарасим ОСОБА_10 . Спадкоємцем даного будинку є племінник померлої – ОСОБА_5 . Рішенням виконавчого комітету Криницької сільської ради народних депутатів Миколаївського району Львівської області №19 від 29 травня 1990року вирішено погодитися з висновками Дрогобицького МБТІ та вважати можливим оформити право власності окремих громадян та колгоспних дворів на житловій будинку в с.Криниця згідно з додатком №2. У вказаному додатку вказано за можливе оформити за ОСОБА_6 право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 . Відповідно до довідки №277 від 08.07.2020року виданої Криницькою сільською радою Льівської області, в житловому будинку в АДРЕСА_1 зареєстровані і проживали: наймач ОСОБА_2 з 28.10.2004 року по даний час; син ОСОБА_11 з 28.10.2004року по даний час; донька ОСОБА_12 з 28.10.2004року по 25.04.2014року; донька ОСОБА_13 з 28.11.2004року по 05.03.2009року. Відповідно до інформації №2324 від 13.11.2020року виданої Стрийським МБТІ, право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 не зареєстровано за ОСОБА_2 , а зареєстровано за іншою особою. Відповідно до інформації №2138 від 05.10.2021 року виданої Стрийським МБТІ, право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 станом на 11.07.1990 зареєстровано за ОСОБА_14 , на підставі свідоцтва про право власності , виданого 11.07.1990 виконкомом Миколаївської міської Ради народних депутатів згідно рішення виконкому №138 від 21.06.1990. Відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок від 11.07.1990року, цілий будинок з доданими до нього будівлями та спорудами , який розташований в АДРЕСА_1 дійсно належить ОСОБА_14 . Відповідно до копії паспорта серії НОМЕР_2 , ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 . Як вбачається із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.11.2022року, спадкоємцем майна померлого ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 є його дочка ОСОБА_3 . Зважаючи на наведені докази, суд при їх оцінці прийшов до висновку, що власником будинку на АДРЕСА_1 була ОСОБА_14 . Позивачка по справі була зареєстрована в спірному будинку з 28.10.2004 року по даний час. Зазначена обставина вказує на те, що ОСОБА_2 мала право користування спірним будинком на підставі її реєстрації у ньому, що унеможливлює визнання за нею права власності на такий в порядку набувальної давності.
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені без повного та всебічного з`ясування обставин, що мали значення для справи; обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону не відповідають; обставини, які суд вважав встановленими – не доведені, а тому рішення суду підлягає скасуванню.
ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області, третьої особи ОСОБА_5 (правонаступницею якого на день ухвалення рішення суду є його дочка ОСОБА_3 , згідно ухвали суду від 14 вересня 2023 року), у якому просила:
– визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 . 
Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що позивачка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 та починаючи з 28.10.2004 року зареєстрована у домоволодінні АДРЕСА_1 . Власником домоволодіння є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина. За місцем відкриття спадщини Криницька сільська рада Миколаївського району Львівської області ( правонаступником якої являється Миколаївська міська рада Стрийського району Львівської області) повідомила, що домоволодіння в порядку спадкування ніхто не прийняв. Спадкова справа не заводилася, свідоцтво про право на спадщину не видавалося, заяву про прийняття спадщини відумерлою відповідач не робив, тобто ніхто на час звернення до суду з позовною заявою свої права на оспорюванну будівлю не пред`являв. Єдиним спадкоємцем ОСОБА_6 - племінник ОСОБА_5 , втратив своє право на спадкування за законом , як спадкоємець 5 черги, оскільки своєчасно не подав заяву про вступ в спадщину. Позивачка з 2004року зареєстрована, а фактично проживає з 1998року у будинку АДРЕСА_1 , відкрито та безперервно володіє спірним нерухомим майном, а тому просить визнати за нею право власності в порядку набувальної давності.
Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України,  кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:
1) керує ходом судового процесу;
2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;
3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій;
4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;
5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Крім цього, відповідно до ч.1 ст. 48 ЦПК України,  сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.
Окрім наведеного, відповідно до ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження – до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження – до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. Відповідач, замінений іншим відповідачем, має право заявити вимогу про компенсацію судових витрат, здійснених ним внаслідок необґрунтованих дій позивача. Питання про розподіл судових витрат вирішується в ухвалі про заміну неналежного відповідача.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України,  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем (відповідачами). Разом з тим і суд зобов`язаний роз`яснити позивачу наслідки подання позову до неналежного відповідача (відповідачів) та його право подати клопотання про залучення належного, заміни неналежного належним, залучення співвідповідача, тощо. При цьому слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача, співвідповідача (чи при його (належного відповідача) відсутності) розглянуті по їх суті із встановленням преюдиційних обставин чи тим більше задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не взмозі вирішувати по суті із встановленням преюдиційних обставин чи задовольняти позовні вимоги без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача чи співвідповідача). Правом на заявлення клопотання про заміну неналежного відповідача належним, залучення співвідповідача наділений виключно позивач, який у випадку заміни відповідача (відповідачів), залучення нового, зобов`язаний вказати вимоги до нового відповідача (відповідачів) та підстави заявлення таких саме до нього.
Як вбачається із матеріалів справи, судом першої інстанції вказаних вимог закону не дотримано.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (в редакції, чинній на момент смерті ОСОБА_6 ) спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в володіння або управління спадковим майном.
Із свідоцтва про право особистої власності, виданого 11.07.1990 року виконкомом Миколаївської районної Ради народних депутатів згідно з рішенням виконкому №138 від 21.06.1990 року (а.с.128) вбачається, що, будинок АДРЕСА_1 на праві власності належав  ОСОБА_14 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 (довідка №376 від 13.05.1998року виконавчого комітету Криницької сільської ради народних депутатів).
Також, відповідно до довідки №376 від 13.05.1998року виконавчого комітету Криницької сільської ради народних депутатів, постійним і останнім місцем проживання ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 було с.Криниця. Заповіт в сільській раді не посвідчувався.  ОСОБА_5 , який є племінником померлої здійснював постійний догляд за померлою, допомагав обробляти город, вести господарство, займався похороном померлої. Факт прийняття спадщини заключається в тому, що ОСОБА_5 провів ремонт будинку.
Як вбачається із листа Криницької сільської ради Львівської області №02-11/01 від 03 січня 2018року, Криницька сільська рада не надала дозвіл ОСОБА_2 на приватизацію житлового будинку АДРЕСА_1 . Вказаний житловий будинок на праві власності належить ОСОБА_6 . Спадкоємцем даного будинку є племінник померлої – ОСОБА_5 .
Як вбачається з вище зазначених довідок,  ОСОБА_5 вступив в володіння та управління спадковим майном ОСОБА_6 , відповідно спадщину прийняв і став власником будинку спірного будинку, хоча і не оформив права власності на такий.
Як вбачається із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.11.2022року, спадкоємцем майна померлого ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 є його дочка ОСОБА_3 .
Отже ОСОБА_5 , а згодом, після його смерті, його спадкоємиця ОСОБА_3 , повинна була бути залучена до участі у справі як відповідач, а не як третя особа, оскільки позивачкою по суті оспорюється їх право власності на спірний будинок та рішення у справі прямо впливатиме на їх права та законні інтереси.
Така особа (на даний час ОСОБА_3 ) до участі у розгляді справи як відповідачка не залучена. 
Проте, як вказано вище лише за наявності належного відповідача (відповідачів) у справі суд взмозі вирішувати питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог та взмозі вирішити питання про їх задоволення. Без залучення такого (таких) належного відповідача позовні вимоги задоволені бути не можуть.
Без залучення осіб, для яких таке рішення створює відповідні права та обов`язки, змінює правовідносини та призводить до нових наслідків, – суд не міг вирішувати питання про задоволення позовних вимог по суті, а тим більше задовольнити позовні вимоги, тобто давати оцінку підставам та предмету позову та виносити рішення по суті такого спору, оскільки без залучення належного (належних) відповідача (відповідачів, співвідповідачів), на права та обов`язки якого (яких) впливатиме таке судове рішення, що може бути залучений (залучені) виключно за заявою позивача, суд вирішувати питання про задоволення позову не взмозі.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги та зважаючи на вимоги ч.4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції змушений частково вийти за межі доводів апеляційної скарги, оскільки вказане процесуальне порушення не надає можливості перевірки предмету та підстав позову по суті, а також зважаючи на неможливість залучення згаданої особи як учасника (відповідача) на стадії апеляційного розгляду чи направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції для виконання таких вимог закону судом першої інстанції та істотність таких, зокрема, процесуальних порушень, що вплинуло на вирішення спору вцілому, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову з інших правових підстав.
Зважаючи на вказане, доводи апеляційної скарги слід визнати частково обґрунтованими, оскаржуване ж судове рішення слід скас увати та ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову – відмовити.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, - 

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 – задовольнити частково.
       Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 30 листопада 2023 року – скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову  ОСОБА_2 до Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області, третя особа  ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю – відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного суду.

Повний текст постанови складено 06 червня 2024 року.

           Головуючий :                                                                                       Я.А. Левик

        Судді:                  М.М.Шандра 

               Н.П.Крайник