ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2024 року 
м. Київ

cправа №  922/473/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Булгакової І.В. (головуючої), Ємця А.А. та    Жайворонок Т.Є.,
за участю секретаря судового засідання Пасічнюк С.В.,

представників учасників справи:
позивача -  акціонерного товариства "Банк Альянс"  - Вергелес Ю.О. - адвокат (довіреність від 01.08.2023 № 40),
відповідача - ОСОБА_1 - не з`яв., 
третьої особи - товариства з обмеженою відповідальністю "Газенерджитрейд" - не з`яв., 

розглянув у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу акціонерного товариства "Банк Альянс" (далі - Банк)
на постанову Східного апеляційного господарського суду від    06.03.2024
(головуючий - суддя Пуль О.А., судді: Білоусова Я.О. і Тарасова І.В.)
у справі № 922/473/23
за позовом Банку
до ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 )
про стягнення 1    561    972,60 грн.,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю "Газенерджитрейд"                    (далі - ТОВ "Газенерджитрейд").

ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог

Банк звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 1 561 972,60 грн. 

Позов обґрунтовано невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поруки від 04.05.2020 №3415-20/П, який укладено сторонами спору, та за яким ОСОБА_1 поручився перед Банком за виконання ТОВ "Газенерджитрейд" зобов`язань за договором про надання гарантії від 04.05.2020 № 3415-20.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

Рішенням господарського суду Харківської області від 10.07.2023 (суддя Буракова А.М.): позов задоволено; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість у розмірі 1 561 972,60 грн. та судовий збір у розмірі 23 429,59 грн.

Рішення мотивоване обґрунтованістю позову та підтвердженням доданими до матеріалів справи доказами.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 06.03.2024:  апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено; рішення господарського суду Харківської області від 10.07.2023 скасовано; прийнято нове рішення, яким у позові відмовлено; стягнуто з Банку на користь ОСОБА_1 35 144,38 грн. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі Банк просить скасувати    постанову Східного апеляційного господарського суду від       06.03.2024, а справу направити на новий розгляд до апеляційного господарського суду.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ 

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 

Обґрунтовуючи підстави для відкриття касаційного провадження, передбачені пунктами 1, 4  частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), скаржник зазначає, що:
- судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального права, зокрема, застосовано статтю 86 ГПК України без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування вказаної норми у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 910/21067/17, від 15.06.2021 у справі №  916/2479/17.
- оскаржуване судове рішення прийняте з порушенням норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору та підлягає скасуванню на підставі пункту 4 частини третьої статті 310 ГПК України, оскільки суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Доводи інших учасників справи

Відзиви на касаційну скаргу не надходили. 

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Судами попередніх інстанції у розгляді справи з`ясовано й зазначено, зокрема, таке.

Банком (гарант) та ТОВ "Газенерджитрейд" (принципал) 04.05.2020 укладено договір про надання гарантії №3415-20 (далі - Договір гарантії) відповідно до умов якого Банк надав банківську гарантію з строком дії до 01.04.2021. Гарантію надано у забезпечення виконання зобов`язань принципала перед АТ "Укрпошта" (бенефіціар) за договором про закупівлю: ДК 021:2015 09310000-5 Електрична енергія згідно з протоколом розгляду тендерних пропозицій (Ідентифікатор закупівлі UA-2020-03-06-002664-а), а саме: за договором від 04.05.2020 № 040520-02/200 Пс.

Відповідно до умов наданої гарантії Банк взяв на себе безвідкличні та безумовні зобов`язання виплатити АТ "Укрпошта" суму в розмірі 1 200 000 грн. протягом п`яти банківських днів після дня отримання оригіналу належно оформленої письмової вимоги бенефіціара, яка буде містити твердження, що принципал не виконав або неналежним чином виконав свої зобов`язання за договором, із зазначенням суті невиконаних принципалом зобов`язань та суми, яка вимагається сплатити.

Договір від 04.05.2020 №040520-02/200 Пс передбачав обов`язок принципала продавати електричну енергію АТ "Укрпошта" як споживачу для забезпечення потреб об`єктів споживача.

З 01.01.2021 ТОВ "Газенерджитрейд" не виконував заявки АТ "Укрпошта" на поставку електроенергії та не поставляв споживачу зазначений товар, що і стало підставою звернення АТ "Укрпошта" до Банку з вимогою щодо настання гарантійного випадку. 28.01.2021 Банком отримана письмова вимога бенефіціара від 26.01.2021 в сумі 1 200 000 грн. У подальшому, відповідно до пункту 3.5 Договору гарантії Банк письмово повідомив принципала про отримання вимоги та направив копії всіх документів доданих до неї, що підтверджується копією листа від 28.01.2021 вих.№05.4/2778ЮУ. Усупереч пункту 3.5 Договору гарантії принципал письмово не повідомив Банк про виявлені невідповідності у вимозі (якщо такі мали місце), а вимогу Банку залишив без задоволення.

Банк перерахував 12.02.2021 АТ "Укрпошта" гарантійний платіж у розмірі                           1 200 000 грн, що підтверджується платіжним доручення № 4.

Банк листом від 12.02.2021 №21.2.3/600 направленим на адресу ТОВ "Газенерджитрейд" вимагав не пізніше зазначеного у пункті 4.2 Договору строку відшкодувати суму коштів, сплачену за гарантією у розмірі 1 200 000 грн., але не пізніше 15.02.2021.

Однак, вимога Банку залишилася без задоволення, у зв`язку з чим заборгованість ТОВ "Газенерджитрейд" за Договором гарантії складає 1 561 972,60 грн., з яких:   1 200 000 грн. - сума відшкодування по сплаченій вимозі; 361 972,60 грн. - сума заборгованості за процентами.

У забезпечення виконання зобов`язань по Договору гарантії Банком та фізичною особою - ОСОБА_1 (поручитель) укладено договір поруки від 04.05.2020 № 3415-20/П (далі - Договір поруки).

Відповідно до пунктів 1 та 2 Договору поруки   ОСОБА_1 поручився перед Банком та зобов`язався відповідати за повне та своєчасне виконання принципалом - ТОВ "Газенерджитрейд" Договору гарантії, у т.ч. зобов`язався повернути Банку суму всіх грошових коштів, сплачених Банком за рахунок власних коштів за гарантією, гранична сума якої складає 1 200 000 грн., у строк та в порядку визначеному Договором гарантії, сплатити у разі порушення умов Договору гарантії проценти від суми боргу, неустойку, штраф, пеню в строки, у розмірі та у випадках, передбачених Договором гарантії. 

На виконання пункту 7 Договору поруки Банк листом від 12.02.2021 № 21.2.3/599 направив вимогу поручителю - ОСОБА_1 , проте, вказана вимога відповідачем залишена без задоволення.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач звернувся з клопотанням про призначення експертизи, стверджуючи про не підписання ОСОБА_1 Договору поруки. 

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10.07.2023 у задоволенні клопотання відповідача про призначення експертизи у даній справі відмовлено. 

Суд першої інстанції дослідивши, надану відповідачем, копію висновку експерта за результатами проведення почеркознавчої експертизи за заявою адвоката Карасір А.І. від 19.01.2022 № 3186, встановив, що всупереч положень абзацу третього пункту 1.1 та абзацу першого пункту 1.3. Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012   № 1950/5) для проведення почеркознавчої експертизи була надана технічна копія договору поруки та не надано для порівняльного дослідження експериментальні зразки почерку (підписів) ОСОБА_1 . У висновку експерта не були викладенні умови отримання технічної копії договору поруки та опис технічного пристрою за допомогою якого її отримано. Тому суд першої інстанції відхилив даний висновок з огляду на положення статті 104 ГПК України.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими доданими до матеріалів справи доказами, не спростованими відповідачем та такими, що підлягають задоволенню.

ОСОБА_1 оскаржив рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.10.2023, зокрема: 
клопотання ОСОБА_1 , заявлене в апеляційній скарзі, про призначення почеркознавчої експертизи задоволено; 
призначено у справі №922/473/23 комплексну судову почеркознавчу експертизу документів, проведення якої доручено експертам Національного наукового центру Інституту судових експертиз ім.Засл. проф.М.С.Бокаріуса; 
на вирішення експертів поставлено таке питання: 
- чи виконано підписи від імені ОСОБА_1 у Договорі поруки, розташовані на першому, другому, третьому, четвертому аркушах у рядках: "поручитель", а також у розділі "35. Реквізити та підписи сторін" у рядку "підпис" графи "поручитель" та у графі "примірник договору поруки №3415-20/П від 04.05.2020 отримав 04.05.2020________/ ОСОБА_1 " на останньому аркуші вказаного договору, особисто ОСОБА_1 , чи іншою особою?; 
- попереджено експертів про кримінальну відповідальність, передбачену статтями 384, 385 Кримінального кодексу України;
- зобов`язано ОСОБА_1 здійснити оплату за проведення експертизи у триденний строк з дня отримання рахунку за надання експертних послуг; 
- провадження у справі №922/473/23 зупинено.

14.11.2023 від Національного наукового центру "Інститут судових експертиз ім.Засл. проф. М.С.Бокаріуса" до суду надійшло клопотання про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи, копія рахунку на оплату вартості робіт по проведенню експертизи на суму 28 677,60 грн., а також матеріали справи №922/473/23.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.11.2023: поновлено провадження у справі №922/473/23; призначено розгляд клопотання судового експерта про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи на 14.12.2023; зобов`язано ОСОБА_1 надати у судове засідання: вільні зразки підпису (20-25 підп.) та почерку (на 15 арк. у вигляді записів прізвища та ініціалів або слів, що складаються з літер прізвища та ініціалів) ОСОБА_1 у різнохарактерних документах, виконаних до травня 2020 року; умовно-вільні зразки підпису ОСОБА_1  та печерку у документах, виконаних після 2020 року;  докази оплати рахунків по проведенню експертизи; викликано в судове засідання ОСОБА_1 для відібрання експериментальних зразків підпису та печатки. 

У судове засідання 14.12.2023 ані відповідач ОСОБА_1 , ані його представник, не з`явилися. Від представника відповідача, адвоката Андрійко О.В., надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14.12.2023: відмовлено у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи; клопотання експерта про уточнення статусу призначеної експертизи, надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи, задоволено частково, направлено для проведення дослідження наявні матеріали справи №922/473/23; дозволено проведення призначеної ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.10.2023 у справі №922/473/23 експертизи комісійно; матеріали справи направлено Національному науковому центру "Інститут судових експертиз ім.Засл. проф. М.С.Бокаріуса"; провадження у справі №922/473/23 зупинено.

23.01.2024 до Східного апеляційного господарського суду разом з матеріалами справи №922/473/23 надійшов висновок експертів від 16.01.2024 №24531  за результатами проведення комісійної судової почеркознавчої експертизи.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції і відмовляючи у задоволенні позову, виходив з такого. 

З висновку експертів від 16.01.2024 №24531 за результатами проведення судової експертизи вбачається, що підписи від імені ОСОБА_1 в Договорі поруки виконані не ОСОБА_1 ,  а ці підписи виконані іншою особою (іншими особами). 

Даний висновок визнано судом апеляційної інстанції допустимим та належним доказом у розумінні статті 77 ГПК України та враховано при розгляді справи.

Висновок експертів від 16.01.2024 №24531 підтверджує твердження відповідача про те, що ним спірний Договір поруки не укладався і не підписувався, отже висновок суду першої інстанції про наявність обов`язку у відповідача сплатити заборгованість у розмірі 1 561 972, 60 грн., оскільки Банк вправі звертатися до ОСОБА_1 як до поручителя, з вимогою щодо стягнення заборгованості за Договором гарантії, зроблено на підставі неповного дослідження доказів, що має наслідком невідповідність висновку суду дійсним обставинам справи. Оспорюваний правочин є таким, що не вчинений і жодних правовідносин між позивачем та відповідачем не створює.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Джерела права. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Касаційне провадження за касаційною скаргою в даній частині у справі відкрито, зокрема, на підставі пункту 1 частини другої  статті 287 ГПК України, за змістом якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Отже, відповідно до положень цих норм касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин конкретизувала висновки Верховного Суду щодо тлумачення поняття "подібні правовідносини", що полягає у тому, що  на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін "подібні правовідносини" може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.

Враховуючи наведені висновки щодо тлумачення поняття "подібні правовідносини", задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин (подібність відносин), Велика Палата Верховного Суду визнала за потрібне конкретизувати раніше викладені Верховним Судом висновки щодо цього питання та зазначила, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Отже, для касаційного перегляду з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі недостатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є подібність правовідносин у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

Верховний Суд зазначає, що тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктами 1 та 4 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено самим скаржником у касаційній скарзі), покладається на скаржника.

Причиною спору зі справи стало питання про наявність чи відсутність підстав для стягнення заборгованості за Договором гарантії, які забезпечені Договором поруки.

У справі № 910/21067/17 (постанова від 12.02.2020) позов подано про стягнення    з відповідача основного боргу, "інфляційних втрат" та 3% річних з підстав порушення відповідачем у справі своїх грошових зобов`язань за укладеним договором підряду в частині оплати виконаних позивачем робіт.

Суди задовольняючи позов у справі виходили з встановлення факта порушення відповідачем грошового зобов`язання за договором та наявності підстав для застосування до наявної суми заборгованості положень статті 625 ЦК України. 

У справі № 916/2479/17 (постанова від 15.06.2021) розглядався позов Державної екологічної інспекції в Одеській області до публічного акціонерного товариства "ОДЕСНАФТОПРОДУКТ" про стягнення збитків нанесених державі у розмірі  1 000 199,95 грн. 

Суди перевіривши здійснений Державною екологічною інспекцією в Одеській області розрахунок заявлених до стягнення збитків, враховуючи відомості акта на предмет дотримання відповідачем вимог природоохоронного законодавства, з якого вбачається, що площа забруднення земельної ділянки площею 468 кв.м та 187 кв.м, встановили, що здійснений позивачем розрахунок шкоди у розмірі  1 000 195,95 грн є правильним та обґрунтованим. 

За результатами розгляду матеріалів касаційної скарги та аналізу висновків судів попередніх інстанцій Судом встановлено, що посилання скаржника на неврахування судом апеляційної інстанції наведених висновків Верховного Суду, які містяться у постановах Верховного Суду у справах  №№ 910/21067/17, 916/2479/17, - не можуть бути взяті до уваги, оскільки правовідносини у справі, що розглядається, і в зазначених скаржником справах не є схожими за матеріально-правовим регулюванням та істотно відмінні (у справі, що розглядається, з одного боку, і в згаданих справах з іншого) за предметом позову, підставами позову і фактично-доказовою базою - встановленими судами обставинами справи і зібраними та дослідженими в них доказами, у залежності від яких (обставин і доказів) й прийнято судове рішення. Наведене виключає подібність спірних правовідносин у вказаних справах за змістовним, суб`єктним, об`єктним критеріями.  

Отже, наведена Банком підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Скаржник також зазначає про те, що підставою оскарження судового рішення суду апеляційної інстанції є те, що суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, а саме висновку експерта від 16.01.2024 №24531  (пункт 4 частини третьої статті 310 ГПК України).

За доводами скаржника, клопотання представника відповідача про направлення експерту додаткових матеріалів від 20.12.2023, з доданими документами, отримане Східним апеляційним господарським судом 28.12.2023, тобто після зупинення провадження у справі 14.12.2023. Відповідно, у експертів були відсутні підстав для використання під час проведення судової почеркознавчої експертизи документи, які надійшли 28.12.2023, з підстав їх відсутності в матеріалах справи станом на 14.12.2023 та не включення їх до переліку матеріалів, що надаються для дослідження, ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14.12.2023. Крім того, додані до клопотання представника відповідача про направлення експерту додаткових матеріалів від 20.12.2023 документи не є допустимими та достовірними з підстав того, що документи які стосуються діяльності ТОВ "Газенерджитрейд", не можуть перебувати у ОСОБА_1 (який є керівником ТОВ "Газенерджитрейд"), оскільки постановою господарського суду Дніпропетровської області від 14.02.2022 у справі № 904/7252/21 ТОВ "Газенерджитрейд" визнано банкрутом та призначено ліквідатора і згідно з даною постановою протягом 15 днів з дня призначення ліквідатора відповідні посадові особи банкрута зобов`язані передати бухгалтерську та іншу документацію, печатки і штампи банкрута ліквідатору. До того ж, додані до клопотання відповідача про направлення експерту додаткових матеріалів від 20.12.2023 договори підписані лише керівником ТОВ "Газенерджитрейд" - ОСОБА_1 та не містять підпису та печаток іншої сторони договору, що не наділяє вказані документи статусом офіційних та достовірних.

Верховний Суд зауважує, що недопустимі докази - це докази, які отримані внаслідок порушення закону. Відповідно тягар доведення недопустимості доказу лежить на особі, яка наполягає на тому, що судом використано недопустимий доказ. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.03.2021 у справі №922/2319/20, від 16.02.2021 у справі №913/502/19, від 13.08.2020 у справі №916/1168/17, від 16.03.2021 у справі №905/1232/19.

За змістом частини першої статті 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Верховний Суд констатує, що суди, призначаючи судову експертизу, користуються своїм правом, якщо у справі є така необхідність, тобто для вирішення справи потрібні спеціальні знання, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Згідно з частиною третьою статті 102 ГПК України при визначенні матеріалів, що надаються експерту чи експертній установі, суд у необхідних випадках вирішує питання про витребування відповідних матеріалів за правилами, передбаченими цим Кодексом для витребування доказів. 

Долучені зразки підпису та почерку є тими матеріалами, які просив надати експерт задля можливості проведення експертизи і про які зазначено в ухвалі апеляційного господарського суду від 24.11.2023. 

Відповідно до статті 102 ГПК України матеріали, необхідні для проведення експертизи, експерту надає суд, якщо експертиза призначена судом. Саме на підставі наданих судом матеріалів експертом було проведено спірну експертизу.

Суд апеляційної інстанції направляючі  експерту додаткові матеріали, які надійшли від відповідача 28.12.2023 не вчиняв процесуальних дій у розумінні ГПК України, тому доводи скаржника в цій частині не знайшли свого підтвердження. 

Крім того, доводів про те, що експертне дослідження було проведено всупереч вимог Закону України "Про судову експертизу" скарга не містить, як і не доведено, що висновок експерта не відповідає вимогам статті 98 ГПК України. Істотних порушень положень законодавства, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи, та методології при складенні такого висновку заявником також не наведено.  

Доводи скаржника в частині порушення судом апеляційної інстанції порядку направлення експерту додаткових документів та незгода з тими документами, які були йому направлені не співставлені з ознаками, за яких можливо відзначити недопустимість такого доказу як висновок експерта № 24531. 

Що ж до доводів скаржника про те, що відповідачем не виконаний обов`язок щодо здійснення оплати за проведення експертизи та вчинення платежу не відповідачем, а   ОСОБА_2 , який не має відношення до справи, то Суд зазначає таке.

Наявна у справі платіжна інструкція від 20.12.2023 (т.2, а.с. 168) підтверджує оплату за проведення оспорюваної експертизи, платником якої є дійсно ОСОБА_2 , оскільки у призначенні платежу зазначено "оплата за експертизу № 24531, експерт-, платник ОСОБА_1 , справа № 922/473/23, рах. 1509 від 01.11.2023р."   

Суд касаційної інстанції вважає помилковим довод скаржника, що  відповідачем не виконаний обов`язок щодо здійснення оплати за проведення експертизи лише у зв`язку із зазначенням в платіжній інструкції іншої особи, а не ОСОБА_1 , без урахування всього змісту цього документа.

Доводи скаржника про наявність підстави для скасування оскаржуваного судового рішення, передбаченої пунктом 4 частини третьої статті 310 ГПК України, не знайшли свого підтвердження.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

З огляду на викладене визначених процесуальним законом підстав для скасування оскаржуваних судових рішень не вбачається.

З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції Суд вважає, що доводи Банку викладені у касаційній скарзі, про неврахування висновків щодо застосування норми права, викладених у постановах Верховного Суду, не підтвердилися та не спростовують висновку суду апеляційної інстанції, а тому касаційне провадження за касаційною скаргою Банку в частині підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, необхідно закрити, а в частині підстави, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, касаційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судові витрати

Відповідно до статті 129 ГПК України понесені  Банком у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції судові витрати покладаються на Банк, оскільки касаційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись статтею 129, пунктом 5 частини першої статті 296, статтями  300, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний  Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційне провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства "Банк Альянс" на постанову Східного апеляційного господарського суду від  06.03.2024 у справі № 922/473/23 з підстави касаційного оскарження судового рішення, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, - закрити.

2. Касаційну скаргу акціонерного товариства "Банк Альянс" на постанову Східного апеляційного господарського суду від  06.03.2024 у справі № 922/473/23 з підстави касаційного оскарження судового рішення, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, - залишити без задоволення. 

3. Постанову Східного апеляційного господарського суду від  06.03.2024 у справі   № 922/473/23  залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                       І. Булгакова

Суддя                                                                                        А. Ємець

Суддя                                                                                                          Т. Жайворонок