ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1087/24 Справа № 185/9631/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Мицак М. С. Суддя у 2-й інстанції - Піскун  О. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

19 квітня 2024 року                                                        
       Суддя Дніпровського апеляційного суду Піскун О. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_1 про поновлення строку апеляційного оскарження та його апеляційну скаргу на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2024 року стосовно 
                                
ОСОБА_2 , який народився
                                ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає
за адресою: 
АДРЕСА_1 

у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі — КУпАП), 
       
       за участю:
       захисника Анищенка А. О.

ВСТАНОВИВ:
       Зміст оскарженого судового рішення. 
       Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2024 року ОСОБА_2 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Згідно з постановою суду першої інстанції, 12 липня 2023 року о 09 годині 40 хвилин на блок-посту а/д М-30 1055, ОСОБА_2 керував автомобілем “Рено Кенго”, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей) та на вимогу працівника поліції у присутності двох свідків від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився в установленому законом порядку, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала. 
       В обґрунтування клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження зазначає, що під час судового розгляду 29 січня 2024 року суддею було проголошено лише резолютивну частину рішення, а необізнаність з мотивами суду перешкоджала складанню змістовної апеляційної скарги. Повний текст судового рішення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захиснику не направлялась, постанова суду була оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 01 лютого 2024, після чого захисником в десятиденний строк було подано апеляційну скаргу. Зауважує, що останній день подачі апеляційної скарги припав на вихідний, тому на наступний робочий 12.02.2024 скарга була подана. 
       В апеляційній скарзі захисник просить постанову суду скасувати та закрити провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
       Посилається на порушення порядку проведення огляду водія на стан сп`яніння, передбаченого ст. 266 КУпАП, а саме зазначає, що відеозапис (відеофайл з записом з нагрудних камер співробітників поліції), не є безперервним та складається з окремого файлу та не відображає усіх подій та другий фрагмент запису містить іншу дату 18.07.2023. Також вказує на те, що в матеріалах справи не міститься доказів факту керування транспортним засобом, оскільки відповідно до матеріалів автомобіль не рухався, крім того відсутні дані щодо законності зупинки транспортного засобу, у зв`язку з чим висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи. Пояснення свідків вважає недопустимими доказами, оскільки в них не зазначено дати їх відбирання. Зазначає про порушення порядку проведення огляду, оскільки співробітниками поліції не роз`яснено права та обов`язки особі, яка притягається до адміністративної відповідальності та процедуру проходження огляду за двома передбаченими законом варіантами: на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі. 
       Вважає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на користь ОСОБА_2 , оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б поза розумним сумнівом вказували на його винуватість у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення. 
       Позиції учасників апеляційного процесу.
       Під час судового розгляду захисник підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити з викладених в ній підстав. Доводи викладені у клопотанні про поновлення строку вважав поважними та просив строк апеляційного оскарження поновити. Зазначив, що його підзахисний належним чином повідомлений, позиція захисту в суді апеляційної інстанції з ним погоджена, тому просив проводити судовий розгляд без його участі. 
Неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
В судове засідання ОСОБА_2 не з`явився про час, дату і місце апеляційного провадження повідомлений належним, про причини неявки в судове засідання не повідомив, заяв про відкладення судового засідання не подавав, враховуючи позицію захисника, який вважав за можливе проводити судовий розгляд без його підзахисного, суд апеляційної інстанції відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП, вважає за можливе проводити судовий розгляд без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
Мотиви апеляційного суду.
       Аналізуючи доводи клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження приходжу до висновку, що вони заслуговують на увагу. 
       Судом апеляційної інстанції встановлено, що в матеріалах справи відсутні відомості про направлення та вручення копії оскарженої постанови учасникам процесу. Також матеріалами справи не спростовуються доводи захисту про те, що під час судового розгляду 29 січня 2024 року було проголошено лише резолютивну частину рішення, а повний текст постанови в Єдиному державному реєстрі судових рішень оприлюднено 01.02.2024, з яким захисник ознайомився того ж дня, після чого протягом десяти днів подав апеляційну скаргу. 
       Поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються обставини, які не залежать від волі заінтересованої особи і перешкодили їй виконати процесуальні дії у межах встановленого законом проміжку часу. 
       Враховуючи, що необізнаність щодо мотивами суду об`єктивно унеможливлювала своєчасне складання та подання апеляційної скарги, з огляду на те, що ОСОБА_1 з часу ознайомлення з повним текстом оскарженої постанови в Єдиному реєстрі судових рішень, протягом десяти днів подав апеляційну скаргу, з метою забезпечення доступу до правосуддя суд апеляційної інстанції вважає за необхідне строк апеляційного оскарження поновити.
       Перевіривши постанову суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги захисника, які зводяться до процесуальних порушень порядку проведення поліцейськими огляду, відсутності підстав зупинки та факту керування транспортним засобом, апеляційний суд, доходить наступних висновків. 
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.
З постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» слідує, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. 
Апеляційний суд вважає, що вищезазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі, а викладений в постанові висновок про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у відмові у проходженні огляду на стан сп`яніння відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на доказах, наявних в матеріалах справи. 
Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_2 ґрунтується на доказах, наявних в матеріалах справи і з таким висновком погоджується суд апеляційної інстанції. Так, вина ОСОБА_2 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 057147 від 12 липня 2023 року складеним уповноваженою особою, з дотриманням вимог статей 254 - 256 КУпАП, в якому зафіксовано, що водій ОСОБА_2 в присутності двох свідків при здійсненні відеофіксації події відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння (а. с. 7); письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які зазначили, що в їх присутності водій ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі, також свідки зазначили, що водій факт вживання алкогольних напоїв не заперечував (а. с. 4, 5); розпискою ОСОБА_5 , про те, що йому надано на зберігання транспортний засіб “Рено Кенго”, д.н.з. НОМЕР_1 (а. с. 8); рапортом співробітника поліції Клименка Петра, про те, що 12 липня 2023 року водій ОСОБА_2 в присутності двох свідків відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, а саме на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору “Драгер” та у медичному закладі, чим порушив п. 2.5 ПДР, та відповідно на водія було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП (а. с. 9). 
Крім того, відеозаписом з нагрудних відеореєстраторів працівників поліції зафіксовані події, які стались 12 липня 2023 року, а саме, ОСОБА_2 на пропозицію співробітників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння із застосуванням газоаналізатору на місці зупинки транспортного засобу та медичному закладі, від проходження огляду в присутності двох свідків відмовився. 
Також на відеозаписі зафіксовано, що ОСОБА_2 не заперечував факт того, що він був водієм транспортного засобу, крім того зазначив, що вживав алкоголь протягом 72 годин. 
Судом вірно враховано у якості доказу долучений до матеріалів адміністративної справи на оптичному диску відеозапис, з якого вбачається, що співробітники поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення діяли згідно до вимог чинного законодавства та у відповідності до процедури проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан сп`яніння та оформлення результатів такого огляду.
Відеозапис є об`єктивним доказом по справі, незалежним від суб`єктивного сприйняття будь - якої особи та на якому зафіксовано достовірну, повну та переконливу фіксацію відповідних подій. У виконання вимог ст. 266 КУпАП та ст. ст. 31, 40 ЗУ “Про Національну поліцію України”, поліцейський використав технічні засоби з метою відеофіксації подій та долучив відеозапис як доказ до протоколу про адміністративне правопорушення, про що зроблений відповідний запис в протоколі.
Доводи захисника на те, що відеозапис не є безперервним не можуть бути прийняті до уваги, оскільки обставини, що утворюють склад інкримінованого останньому адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, цим відеозаписом зафіксовані в достатньому обсязі. При цьому сторона захисту не вказує, як саме фрагментарність відеозапису впливає на доведеність винуватості останнього, які саме обставини на цьому відеозаписі відсутні, яке значення для справи вони можуть мати, обмежуючись формальним посиланням на його неповноту. 
Положення ст. 251 КУпАП встановлюють абсолютний характер джерел та змісту доказової інформації по справі "будь-які фактичні дані". Також, на відміну від правил кримінального судочинства, КУпАП не містить критеріїв недопустимості доказів, у зв`язку з чим доводи захисника щодо недопустимості відеозапису є необґрунтованими. 
Пунктами 2, 6 Розділу І “Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою спільним Наказом МВС та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року (далі — Інструкція) передбачено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Огляд проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держстандартом, або у разі відмови водія пройти огляд на місці - лікарем закладу охорони здоров`я.
       З матеріалів справи видно, що дії співробітників патрульної поліції відповідали вимогам вказаної Інструкції, так як водію ОСОБА_2 було запропоновано два варіанти можливої процесуальної поведінки по проходженню огляду: на місці зупинки та у медичному закладі. 
       Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає зокрема у випадку відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість руху.
       Вказані положення кореспондуються з положенням п. 2.5 Правил дорожнього руху України, згідно з якими водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
       Даючи оцінку вищевказаним доказам, апеляційний суд доходить висновку про правильність встановлення судом фактичних обставин вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційні доводи про відсутність законних підстав для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2 , є необґрунтованими та спростовуються положеннями пункту 10 Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень та житла громадян при забезпеченні заходів правового режиму воєнного стану, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 р. № 1456, відповідно до яких уповноважена особа має право зупиняти транспортні засоби в разі проїзду транспортних засобів через блокпости та контрольні пункти в`їзду-виїзду. З огляду на викладене зупинка транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2 на блокпосту а/д М-30 1055 є законною та обґрунтованою.
Доводи захисника щодо недоведеності факту керування транспортним засобом суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими і такими, що спростовуються матеріалами справи, зокрема дослідженим відеозаписом на якому зафіксовано, що ОСОБА_2 не заперечує факту керування.
       Апеляційний суд зауважує, що факт керування транспортним засобом може бути встановлений на підставі будь-яких доказів та їх сукупності відповідно до ст. 251 КУпАП. 
Крім того свідки події ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які були безпосередньо на місці події вказали на ОСОБА_2 , як особу яка керувала транспортним засобом та відмовилась в їх присутності від проходження огляду на стан сп`яніння. Як видно з матеріалів, письмові пояснення свідків містять усі необхідні реквізити та виклад фактичних обставин події свідками якої вони стали. Вказані пояснення є додатком до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №057147 (а. с. 1), у зв`язку з чим доводи захисника щодо їх неналежності через відсутність дати є неспроможними. 
       Доводи захисту щодо безпідставності висунутої вимоги про проходження огляду на стан сп`яніння є необґрунтованими, оскільки працівниками поліції після встановлення особи водія — ОСОБА_2 та виявлення в нього ознак алкогольного сп`яніння відповідно до вимог Інструкції запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку. 
       Аналізуючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає їх непереконливими з огляду на те, що вони головною мірою мають формальний характер, а в решті полягають у переоцінці окремих доказів на користь сторони захисту, з наданням їм оцінки, яка не відповідає їх дійсному змісту та не узгоджується з іншими доказами, а також в акцентуванні уваги на другорядних обставинах, що не мають істотного значення і не спростовують винуватості ОСОБА_2 в інкримінованому адміністративному правопорушенні.
       Під час апеляційного перегляду не встановлено порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.
       Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції за результатами судового розгляду робить висновок про залишення апеляційної скарги захисника без задоволення, а постанову місцевого суду - без змін.
       Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд
ПОСТАНОВИВ:
       Клопотання захисника ОСОБА_1 про поновлення строку апеляційного оскарження постанови Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2024 року задовольнити. Строк апеляційного оскарження поновити. 
       Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2024 року стосовно ОСОБА_2 , у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                О. П. Піскун