ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/9706/23                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Василь ГАВРИЛЮК

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  05 червня 2024 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
                   судді-доповідача:                       Собківа Я.М.,    
                                 суддів:                        Сорочка Є.О., Чаку Є.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якому просила:       
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 971010301868 від 10.10.2023 про відмову у здійсненні переведення ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на пенсію по інвалідності державного службовця, відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ від 16.12.1993;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити та здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 з 31.01.2023 року, пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, у розмірі 60 відсотків від заробітної плати, зазначеної в довідках Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області № 2300-0602-8/6038 від 30.01.2023, та № 2300-0602-8/65194 від 02.10.2023.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2023 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 971010301868 від 10.10.2023 про відмову у перерахунку пенсії - здійсненні переведення ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на пенсію по інвалідності державного службовця, відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ від 16.12.1993;
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.10.2023 про перехід на пенсію по інвалідності відповідно до Закону № 3723-XII із доданими матеріалами та прийняти рішення за наслідками розгляду заяви з урахуванням висновків суду в мотивувальній частині цього рішення.
У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення окружним адміністративним судом норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.     
Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги на більш тривалий, розумний термін, у відповідності до положень статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до ч.1  ст. 308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1  ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
06 лютого 2024 року та 07 лютого 2024 року відповідачами подано відзиви на апеляційну скаргу в яких вони просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 від 15.03.2016 позивач отримує пенсію по інвалідності згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Згідно відомостей трудової книжки серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 у період з 10.12.2001 (прийняла присягу державного службовця) до 30.06.2002 працювала в Управлінні соціального захисту населення виконкому Соснівської районної ради, з 01.07.2002 до 20.10.2011 - в Управлінні Пенсійного фонду України в Соснівському районі м. Черкаси, з 20.10.2011 до 20.08.2012 - в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області, з 21.08.2012 до 27.01.2023 року - в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області, на посадах, віднесених до посад державної служби.
Згідно наказу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 27.01.2023 № 84-О, стаж державної служби позивача складає - 21 рік.
Відповідно до довідки МСЕК серії 12ААА № 195745 від 08.12.20215 року позивачу встановлено 2 групу інвалідності, загального захворювання, безтерміново.  
03.10.2023 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою про переведення на пенсію по інвалідності відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII.
Рішенням від 10.10.2023 № 971010301868 Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області відмовило позивачці у переведенні на пенсію згідно Закону України "Про Державну службу", зазначивши, що призначення пенсії по інвалідності згідно Закону України "Про Державну службу" не передбачено.
Листом від 10.10.2023 № 2300-0206-8/67267 Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повідомило позивача про прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області рішення.
Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, а свої права порушеними, позивач звернулась до суду з відповідним позовом.
Колегія суддів, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про наступне. 
Спірні правовідносини врегульовані  Конституцією України,  Законами України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ  (далі - Закон № 3723-ХІІ),    «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (далі -  Закон № 889-VIII).
Так, відповідно до частини другої  статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців до 01.05.2016 визначались  Законом № 3723-ХІІ, а з 01.05.2016 - Законом 889-VIII.
Частиною першою  статті 37 Закону № 3723-ХІІ  було передбачено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого  ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1  ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.    
Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Також частина шоста вказаної статті передбачала, що пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених частиною першою цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до  Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особам, визнаним інвалідами I або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів I або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно до цього  Закону  призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.
Статтею 90  Закону № 889-VIII, який набрав чинності з 01.05.2016, передбачено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до  Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких в осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 попереднього Закону.
Так, відповідно до п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону  № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим  Законом  займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених  ст. 25 Закону №3723-ХІІ  та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до  ст. 37 Закону №3723-ХІІ  у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Згідно з п. 12  Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ  для осіб, які на день набрання чинності цим  Законом  мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених  ст. 25 Закону  3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до  ст. 37 Закону №3723-ХІІ  в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що Законом № 3723-Х11 було передбачено призначення державним службовцям пенсії за віком та пенсії по інвалідності І і ІІ груп.
Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №889-V111 передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-Х11, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
При цьому,  Закон  не пов`язує нарахування пенсії по інвалідності з такою умовою, як досягнення певного віку.
Аналогічні правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 822/524/18 та, відповідно до ч. 5  ст. 242 КАС України, є обов`язковими для застосування судом апеляційної інстанції при вирішенні цієї справи.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, судова колегія звертає увагу на те, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, має стаж державного службовця більш ніж 10 років і працювала на посаді державного службовця, а тому вона набула право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-Х11 на підставі п.п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону  № 889-VІІІ.
Разом з тим, як вже зазначалося раніше, пенсія по інвалідності державного службовця призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особам, визнаним інвалідами І або ІІ групи у період перебування на державній службі.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку щодо протиправності відмови ГУ ПФУ в Вінницькій області у здійсненні переведення позивача з пенсії по інвалідності на пенсію державного службовця. 
При цьому, перевіряючи доводи апеляційної скарги позивача щодо відсутності гарантії, що під час повторного розгляду заяви пенсійним органом, їй знову буде відмовлено у призначенні пенсії, колегія суддів зазначає, що вони засновані лише на припущенні та не підтверджуються жодними належними та допустимими, в контексті статей  73,  74 КАС України, доказами.
Втім, відповідно до ч.3  ст. 245 КАС України, у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Таким чином, колегія суддів вважає, що наявні достатні і необхідні правові підстави для відновлення порушеного права позивача шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити переведення її з пенсії по інвалідності на пенсію державного службовця    відповідно до  ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ    у розмірі 60% заробітку, зазначеного в довідках №2300-0602-8/6038 від 30.01.2023, та № 2300-0602-8/65194 від 02.10.2023. 
При цьому, адміністративний суд зазначає, що відповідно до матеріалів справи, заява Позивачки про переведення її на пенсію по інвалідності державного службовця була розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області й спірне рішення прийняте саме вказаним територіальним органом Пенсійного фонду України.
Пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що дії зобов`язального характеру щодо переведення на іншу пенсію позивача має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, яким у даному випадку є - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області. 
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 08 лютого 2024 року по справі № 500/1216/23.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції в цій справі, судова колегія    також враховує правову позиція ЄСПЛ, викладену в рішенні по справі «Стреч проти Сполучного Королівства» («Stretch - United Kingdom» № 44277/98), в якому Суд, здійснюючи прецедентне тлумачення ст. 1 Першого Протоколу до  Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначив, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності.
Крім того, у справі «Фон Мальтцан та інші проти Німеччини» («Von Maltzan and Others v. Germany» № 71916/01, № 71917/01 та № 10260/02) ЄСПЛ надав тлумачення поняттю «майно» саме в контексті ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, відповідно до якого таке поняття охоплює як «наявне майно», так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності». При цьому, Суд зробив висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма  закону, тобто встановлена  законом  норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність.
Разом з тим, у рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Аналізуючи всі доводи учасників справи, колегія суддів приймає до уваги правові висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
Відповідно до  ст. 6 КАС України  та  ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»  Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Згідно зі  ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;    невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;    неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2023 року - скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст.ст.  242-244,  250,  308,  311,  315,  316,  321,  322,  325,  328,  329 КАС України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скарги ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2023 року - скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити призначення, нарахування та виплату пенсії по інвалідності державного службовця, відповідно до  ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, у розмірі 60% від заробітної плати, зазначеної у довідках Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області № 2300-0602-8/6038 від 30.01.2023, та № 2300-0602-8/65194 від 02.10.2023 - задовольнити частково.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити призначення, нарахування та виплату ОСОБА_1 з 31.01.2023 року пенсії по інвалідності державного службовця, відповідно до  ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, у розмірі 60% від заробітної плати, зазначеної у довідках Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області № 2300-0602-8/6038 від 30.01.2023, та № 2300-0602-8/65194 від 02.10.2023.
В іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2023 року- залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

              Суддя-доповідач                                                                                 Собків Я.М.

  Суддя                                                                                                    Сорочко Є.О.

             Суддя                                                                                                     Чаку Є.В.