ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

06 червня 2024 року 	м.Суми	

Справа №577/5236/23 
Номер провадження 22-ц/816/633/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Філонової Ю. О. 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»
на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20 листопада 2023 року у складі судді Кравченка В.О., ухваленого в м. Конотоп Сумської області, 
в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»)звернулося до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_2 , мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 29 серпня 2011 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
Внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 23 серпня 2023 року утворилась заборгованість у розмірі 39 600 грн 65 коп., яка складається із: 33 448 грн 74 коп. – заборгованість за кредитом; 6151 грн 91 коп. – заборгованість за процентами за користування кредитом; 0,00 грн – заборгованість за комісією; 0,00 грн – пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, яку позивач і просив стягнути на свою користь. 
Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20 листопада 2023 року позов АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне встановлення обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, оскільки вказаний договір є договором приєднання, а його зміст зафіксовано у декількох документах.
Вказує на те, що відповідач не лише отримав кредитку картку, а й визнав укладення кредитного договору та погодився з його умовами, вчинивши дії, спрямовані на його виконання, зокрема на погашення заборгованості.
На думку скаржника, висновок суду про те, що заборгованість за договором у відповідача відсутня, оскільки сума внесених на погашення коштів перевищує суму фактично використаних коштів, не відповідає умовам договору та вимогам ст.ст. 534, 1048 ЦК України. Суд, здійснюючи перерахунок заборгованості, порушив умови договору та вимоги ст. 534 ЦК України, проігнорував, що відповідач не звільняється від обов`язку сплачувати проценти за користування кредитом за ст. 1048 ЦК України.
Зазначає, що зроблений судом висновок про погашення відповідачем заборгованості на підставі порівняння сум отриманих з рахунку та внесених на рахунок сум є неправомірним та він не може встановлювати юридичний наслідок у вигляді відмови в задоволенні позову, оскільки місцевим судом не здійснено розрахунку/арифметичних дій між сумою вибутих та внесених коштів за тотожний період часу, не здобуто арифметичного результату у вигляді суми з від`ємним значенням внаслідок цієї арифметичної дії та не наведено такого розрахунку у мотивувальній частині рішення.
       Обставини справи свідчать про те, що відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України відповідач прийняв і погодився з умовами кредитного договору, у т.ч. щодо сплати процентів. А у разі, якщо суд вважав, що умовами договору не встановлена конкретна процентна ставка, суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні процентів за кредитом взагалі, оскільки в даному випадку підлягає застосуванню ст. 1048 ЦК України, якою встановлено розмір процентів на рівні облікової ставки НБУ.
       Зазначає, що наявність висновку суду про погашення заборгованості, що зроблений судом без урахування норм матеріального права, з урахуванням преюдиційного значення встановлених судом обставин, позбавляє позивача права на ефективний захист, адже наявність висновку про погашення заборгованості за кредитом, що зроблений судом передчасно та без повного встановлення обставин справи, позбавляє банк можливості стягнути з позичальника проценти за ст. 1048 ЦК України та ст. 625 ЦК України, право на які гарантовані законом, та які в даній справі судом не лише не стягувалися, але й не визначалися.
Встановивши, що банк надав відповідачу саме кредит, а відповідач його не повернув, суд не мав жодних підстав вважати, що кошти, які відповідач вносив на рахунок платіжних карток слід вважати, як повернення саме кредитних коштів, а не сплату процентів та комісій за їх користування, оскільки відповідач цього не заперечив, а своїми діями підтвердив сплату процентів за користування коштами банку. 
Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не скористався.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що 29 серпня 2011 року відповідач підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розмір процентної ставки вказана заява не містить (а.с. 32).
Також банком було надано копію заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, підписану відповідачем 02 червня 2020 року, яка містить основні умови кредитування для різних видів кредитних карток (а.с. 24-31).
На підтвердження своїх вимог банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затв. наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, які відповідачем не підписані (а.с. 36-61).
Також позивачем було надано виписку з рахунку (а.с. 8-21).
Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» відповідачу за кредитним договором було видано наступні кредитні картки №№: НОМЕР_1 (дата відкриття – 04 лютого 2013 року, термін дії – 06/16, тип картки – Карта Універсальна); 5168742345303642 (дата відкриття – 09 квітня 2015 року, термін дії – 03/18, тип картки – Карта Універсальна GOLD), НОМЕР_2 (дата відкриття – 26 листопада 2014 року, термін дії – 05/18, тип картки – PKMMD GOLD CHIP CREDIT INST); 5168742216757470 (дата відкриття – 03 березня 2018 року, термін дії – 01/22, тип картки - Карта Універсальна GOLD); 4149629389385824 (дата відкриття – 02 червня 2020 року, термін дії – 01/24, тип картки - Карта «Універсальна» GOLD (а.с. 23).
Також позивачем надано довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , та паспорт споживчого кредиту, підписаний відповідачем 02 червня 2020 року (а.с. 22; 33-35).
Відповідно до розрахунку банку, заборгованість  відповідача за вказаним кредитним договором станом на 23 серпня 2023 року становить 39 600 грн 65 коп., з яких: 33 448 грн 74 коп. – заборгованість за тілом кредиту; 6151 грн 91 коп. – заборгованість за процентами за користування кредитом (а.с. 8-21). 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Умови і правила надання банківських послуг відповідачем не підписані, а зазначення в анкеті-заяві про ознайомлення відповідача з умовами надання кредиту не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк. Оскільки між сторонами не було погоджено розмір процентів, які вказані позивачем в розрахунку заборгованості, то здійснення зарахування банком частини коштів, які сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості за кредитом та процентами не ґрунтуються на вимогах закону та домовленості сторін, відтак наданий розрахунок не є достатнім доказом на підтвердження заявлених вимог. Крім того, суд встановив, що відповідачем унесено в рахунок повернення кредиту на 103 115,06 грн більше, ніж ним отримано кредитних кошів. Тому дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції узгоджуються з матеріалами справи та вимогами закону. 
Відповідно до частин 1 і 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги.
Банк при зверненні до суду з даним позовом на підтвердження своїх вимог посилається, зокрема, на Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як частину укладеного між сторонами кредитного договору. 
Надані позивачем Умови і Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Оскільки в Анкеті-заяві позичальника від 29 серпня 2011 року процентна ставка не зазначена, тому відсутні підстави для стягнення процентів за користування кредитними коштами, оскільки позивач не довів, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов, на які послався банк як на підставу для задоволення позову, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, а також те, що вказані документи взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.
Таким чином, враховуючи, що Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 29 серпня 2011 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена зокрема у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. 
Підписана відповідачем 02 червня 2020 року заява про приєднання до Умов та Правил надання послуг містить інформацію щодо умов кредитування для різних кредитних карток, а тому з неї неможливо встановити, на яких саме умовах відповідач користувався кредитними коштами.
Стосовно тверджень скаржника, що у разі, якщо суд вважав розмір процентної ставки непогодженим, то в такому разі підлягала застосуванню ст. 1048 ЦК України, якою встановлено розмір процентів на рівні облікової ставки НБУ, слід зазначити наступне.
До основних засад (принципів) цивільного судочинства належить диспозитивність. 
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Колегія суддів зауважує, що позивачем вимог про стягнення процентів відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України на рівні облікової ставки НБУ в даній справі не заявлялося.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду щодо відсутності підстав для стягнення процентів за користування кредитними коштами.
Встановивши, що відповідачем внесено в рахунок повернення кредиту коштів більше, ніж ним отримано, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Таким чином доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 381-382 ЦПК України, суд – 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення. 
Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20 листопада 2023 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -  	О. І. Собина	

Судді:                                                                                        В. І. Криворотенко 

                                                                                                   Ю. О. Філонова