ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

13 червня 2024 року 	м.Суми	

Справа №591/1067/23 
Номер провадження 22-ц/816/751/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Собини О. І. ,  Рунова В. Ю. 
за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І., 
сторони:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідачі – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,  
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Вакули Вадима Миколайовича 
на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 11 грудня 2023 року, в складі судді Ніколаєнко О.О., ухвалене у м. Суми, повний текст якого виготовлено 12 грудня 2023 року  

                                                                     в с т а н о в и в:  

10 лютого 2023 року ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Вакулу В.М., звернувся до суду з позовом про поділ майна подружжя.
Свої вимоги мотивував тим, що рішенням суду встановлено факт його проживання з ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по 01 лютого 2011 року, визнано право спільної сумісної власності на нерухоме майно. У зв`язку з визнанням за судовим рішенням факту проживання сторін однією сім`єю як чоловіка та жінки, підлягає поділу майно, набуте під час такого проживання, у тому числі автомобіль ЗАЗ-DAEWOO Т13110, рік випуску 2004.
Просив визнати автомобіль ЗАЗ-DAEWOO Т13110, рік випуску 2004, спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (до 12.04.2014 року); стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в якості компенсації за 1/2 частину спільного майна, а саме 1/2 частину автомобіля ЗАЗ-DAEWOO Т13110, рік випуску 2004, грошові кошти у розмірі 100000 грн.
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 11 грудня 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання автомобіля ЗАЗ-DAEWOO Т13110, рік випуску 2004, спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; стягнення компенсації за 1/2 частину спільного майна відмовлено у зв`язку з необґрунтованістю. 
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Вакула В.М., посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині застосування строку позовної давності та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що встановивши належність сторонам спірного автомобіля ЗАЗ-DAEWOO Т13110 на праві спільної сумісної власності та наявність підстав для стягнення 1/2 частини його вартості на користь позивача, судом першої інстанції неправомірно застосовано строк позовної давності. Вирішуючи питання про наявність підстав для застосування строку позовної давності суд не врахував, що перебіг строку позовної давності починається від дня, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення його права, а не від дня, коли автомобіль був відчужений позивачем за довіреністю виданою відповідачкою. Доводить, що позов подано в межах позовної давності.
Вказує, що між сторонами була угода про поділ придбаних під час спільного проживання автомобілів однак ОСОБА_2 в порушення домовленості пред`явила позов про стягнення половини вартості автомобіля CHEVROLET LACETTI, який судом задоволено, і це стало підставою для подання ним позову про поділ автомобіля DAEWOO Т13110.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 – адвокат Якименко О.І., просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін. Вказує, що з моменту продажу спірного автомобіля у листопаді 2016 року до моменту звернення до суду з позовом, пройшло більше трьох років, строк позовної давності позивачем пропущений, що є самостійною підставою для відмови у позові. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 – адвоката Вакули В.М., представника ОСОБА_2 – адвоката Якименко О.І., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Однак, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає. 
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 червня 2020 року у справі №587/2197/19 встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 з ОСОБА_1 з 1995 року по січень 2005 року. Постановою Сумського апеляційного суду від 01 серпня 2020 року рішення суду першої інстанції у цій частині змінено: внесено зміни до резолютивної частини, замінивши «з 1995 по січень 2005» на «з 01 січня 2004 року до лютого 2011 року» (т. 1, а.с. 9-18).
Відповідно до довідки РСЦ ГСЦ МВС в Сумській області від 03 лютого 2021 року ОСОБА_2 21 травня 2004 року зареєстровано автомобіль ЗАЗ-DAEWOO Т13110, рік випуску 2004 (а.с. 21). 
Відповідно до довідок та копії договору купівлі-продажу 12 квітня 2014 року зазначений транспортний засіб було перереєстровано на нового власника – ОСОБА_4 . 09 листопада 2016 року – перереєстровано на ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про спадщину. 25 листопада 2016 року – перереєстровано за дорученням (довірена особа ОСОБА_1 ) на нового власника – ОСОБА_6 по договору купівлі-продажу. З 19 травня 2022 року транспортний засіб зареєстрований за ОСОБА_3 , д.н. НОМЕР_1 (т. 1, а.с. 36, 37, 115)
Із вересня 2011 року відповідач ОСОБА_2 перебуває у шлюбі з громадянином Швейцарської конфедерації (т. 1, а.с. 22).
21 травня 2007 року приватним нотаріусом Хоменко В.В. було посвідчено довіреність в порядку передоручення, за якою ОСОБА_1 довіряв у порядку передоручення ОСОБА_4 спірний транспортний засіб (т. 1, а.с. 189-190).
Відповідно до висновку №5/2023 судової автотоварознавчої експертизи дійсна ринкова вартість спірного автомобіля, без його огляду, за матеріалами, наявними у справі, результатів допиту учасників справи, фактично підтверджених доказів як вихідних даних експертизи, станом цін на час проведення експертизи, з урахуванням строку його експлуатації та технічного тану на дату відчуження його ОСОБА_2 15 квітня 2014 року, без урахування ПДВ становить 120764,00 грн (т. 1, а.с. 122-146).
Вказані факти правильно встановлено судом першої інстанції на підставі належним чином зібраних, досліджених та оцінених доказів, на які суд послався у рішенні.
Відмовляючи у задоволенні позову про поділ спільного майна подружжя, суд першої інстанції виходив з того, що звернувшись з цим позовом лише у лютому 2023 року, ОСОБА_1 пропустив трирічний строк позовної давності, оскільки діючи за довіреністю від імені відповідачки у 2014 році та від імені продавця у 2016 році та укладаючи правочин з продажу спірного автомобіля, позивач був обізнаний про вибуття цього транспортного засобу із власності ОСОБА_2 , відповідно і вибуття майна зі спільної сумісної власності подружжя. Пропуск строку позовної давності є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий висновок суду першої інстанції узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.
Звертаючись з позовом про поділ майна подружжя у вигляді автомобіля ЗАЗ-DAEWOO Т13110, рік випуску 2004, ОСОБА_1 вказав, що цей автомобіль придбаний під час перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах і є об`єктом права спільної сумісної власності.
Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.
Відповідно до вимог ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Частиною першою ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання автомобіля ЗАЗ-DAEWOO Т13110, рік випуску 2004, спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , стягнення компенсації за 1/2 частину спільного майна, підлягають задоволенню.
Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України, позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальний строк позовної давності, відповідно до ст. 257 ЦК України, становить три роки.
Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Відповідно до ч. 2 ст. 72 СК України, до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.
Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.  
Однак, за наявності клопотання відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності, враховуючи, що спір щодо спільного майна сторін виник у жовтні 2019 року після звернення ОСОБА_2 до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю з відповідачем без реєстрації шлюбу та поділ майна, а спірний автомобіль був відчужений у 2016 році по довіреності виданій на ОСОБА_1 і з цього часу він був обізнаний про вибуття цього транспортного засобу із власності відповідачки, відповідно, і вибуття майна зі спільної сумісної власності подружжя, суд дійшов обґрунтованого висновку про пропуск позивачем визначеного ст. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності.
Дійшовши висновку у мотивувальній частині рішення про наявність передбачених законом підстав для визнання спірного транспортного засобу об`єктом права спільної сумісної власності та стягнення половини його вартості на користь позивача, судом було застосовану позовну давність та зроблено висновок про відмову у позові у зв`язку із пропуском строку позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у позові.
При цьому у резолютивній частині рішення суд першої інстанції помилково зазначив, що відмовляє у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у зв`язку з необґрунтованістю, чим допущено порушення ст. 265 ЦПК України щодо змісту судового рішення. 
Так, відповідно до ч. 1 ст. 265 ЦПК України, рішення суду складається з вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин.
Згідно з ч. 4 цієї статті у мотивувальній частині рішення зазначаються: 1) фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; 2) докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; 3) мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику; 4) чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду; 5) норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування; 6) норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.
Частиною 5 ст. 265 ЦПК України визначено, що у резолютивній частині рішення зазначаються: 1) висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог; 2) розподіл судових витрат; 3) строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження; 4) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України;
Всупереч вимог процесуального закону до змісту рішення суду в оскаржуваному рішенні висновок в резолютивній частині про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання автомобіля спільною сумісною власністю, стягнення компенсації за 1/2 частину спільного майна у зв`язку з необґрунтованістю, суперечить висновку зробленому у мотивувальній частині цього рішення про відмову у задоволенні такого позову за пропуском строку позовної давності.
Відповідно до п. 2 ч. 1  ст. 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, а тому рішення суду підлягає зміні на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з викладенням резолютивної частини рішення в новій редакції.
Фактично за наслідками апеляційного перегляду рішення суду по суті не змінюється, а тому колегія суддів не вбачає підстав для перерозподілу судового збору сплаченого при подачі апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374,  п. 4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381-384, 389, 390 ЦПК України,  апеляційний суд 

                                                               постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Вакули Вадима Миколайовича задовольнити частково.
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 11 грудня 2023 року змінити виклавши абзац перший  резолютивної частини в наступній редакції:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання автомобіля ЗАЗ-DAEWOO Т13110, рік випуску 2004, спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , стягнення компенсації за 1/2 частину спільного майна, відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.  
Головуючий -  	В. І. Криворотенко	

Судді:                                                                                        О. І. Собина 

                                                                                                   В. Ю. Рунов