УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №278/1640/23 Головуючий у 1-й інст. Татуйко Є.О.  
Категорія 70 Доповідач Талько О. Б. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді:         Талько О.Б., 
суддів:                         Коломієць О.С., Трояновської Г.С.,
за участю секретаря     Бузган А.Г., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 278/1640/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за несвоєчасну виплату аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 11 жовтня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Татуйка Є.О.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що судовим наказом Житомирського районного суду Житомирської області від 12 вересня 2019 року з відповідачки на його користь стягуються аліменти на утримання їхньої малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 серпня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. 
Вказаний судовий наказ перебуває на примусовому виконанні у Пулинському районному відділі державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький).
Вказує, що відповідачка належним чином не сплачує аліменти на утримання доньки, внаслідок чого станом на 30 червня 2022 року утворилась заборгованість у розмірі 25178 грн. 57 коп., що є підставою для стягнення пені.
Враховуючи вищезазначене, просив стягнути з відповідачки на свою користь пеню у розмірі 25178 грн. 57 коп. за несвоєчасну сплату аліментів. 
Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 11 жовтня 2023 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів за період з 1 січня 2021 року по 30 червня 2022 року у сумі 25136 грн. 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
В апеляційній скарзі відповідачка, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд при вирішенні спору може застосувати положення ч. 2 ст. 196 СК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.
ОСОБА_2 вказує, що суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, що вони з позивачем знаходяться в неприязних відносинах. 
Звертає увагу на те, що на даний час вона створила нову сім`ю, у якій народилася донька ОСОБА_4 . Відповідачка зазначає, що у неї відсутній будь-який дохід, вона не працює, перебуває на обліку в Державній службі зайнятості та не отримує соціальної допомоги по безробіттю. 
Зауважує, що державний виконавець не повідомив їй про зміну розміру аліментів, тому протягом 2021 та 2022 років сплата аліментів здійснювалась нерегулярно. Факт сплати аліментів за вказаний період підтверджується відповідними квитанціями, які були надані до суду першої інстанції. 
Крім того зазначає, що суд не взяв до уваги існуючу переплату зі сплати аліментів. Так, за 2021 рік сума переплати становила - 412 грн. 05 коп., а за 2022 рік - 2046 грн. 50 коп. 
Вважає доводи позивача про заборгованість зі сплати аліментів надуманими та безпідставними.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без зміни. 
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
В судовому засіданні встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
12 вересня 2019 року Житомирським районним судом видано судовий наказ про стягнення з відповідачки на користь позивача аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 серпня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. 
Наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, здійснений старшим державним виконавцем Маловисківського відділу державної виконавчої служби у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції ( м. Одеса), містить інформацію про те, що заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , за період з 1 січня 2021 року по 30 червня 2022 року становить 25136 грн. 57 коп.
Ставити під сумнів належність та допустимість зазначеного доказу у суду відсутні підстави, оскільки заборгованість зі сплати аліментів була нарахована державним виконавцем згідно зі ст.71 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до положень ч.3 ст.195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі спору – судом.
Матеріали справи не містять доказів на спростування здійсненого державним виконавцем розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом за період з 1 січня 2021 року по 30 червня 2022 року.
Частиною першою статті 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
       У постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц міститься висновок про те, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.
       Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць буде різною.
       Законодавець установив розмір пені – 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.
       Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.
       Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць ( місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати ( при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.
       Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%.
       За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.
       Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним ( періодичним) платежем.
       Строк прострочення обчислюється з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.
       Суд першої інстанції, погодившись із здійсненим позивачем розрахунком, дійшов обгрунтованого висновку про те, що на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі, який не перевищує 100 % розміру заборгованості за аліментами.
       Відповідачка зобов`язана сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до неї відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 196 СК України.
Передбачена даною нормою відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати виникає лише за наявності вини цієї особи.
Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, на платника аліментів не можна покладати передбачену ч.1 ст. 196 СК України відповідальність, якщо заборгованість виникла з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.
Тобто відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки ( пені) настає у всіх випадках, крім тих, коли існують об`єктивні причини ( несвоєчасна виплата заробітної плати, затримка або неправильний перерахунок аліментів).
Вирішуючи спір, суд першої інстанції врахував принцип презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання. На таку особу покладається тягар доведення наявності об`єктивних причин, які перешкоджали їй своєчасно сплачувати аліменти.
За правилами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до приписів ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Частиною 4 статті 155 СК України також передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Отже, в силу положень сімейного законодавства відповідачка зобов`язана утримувати свою неповнолітню доньку ОСОБА_5 до досягнення нею повноліття.
Враховуючи вищезазначене, рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2   залишити без задоволення, а рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 11 жовтня 2023 року,- без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуюча Судді: