Справа № 158/4066/23 	Головуючий у 1 інстанції: Польова М. М. 	
Провадження № 22-ц/802/400/24  	  Доповідач: Данилюк  В. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
24 квітня 2024 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Данилюк В. А.,
суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, за апеляційною скаргою представника позивача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» Бутенко Марії Олегівни на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 20 лютого 2024 року, 
В С Т А Н О В И В:
Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 32 505,05 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.11.2021 ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Volkswagen», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , не вжив заходів, щодо недопущення його самовільного руху, перед виїздом, не впевнився в технічно справному стані стоянкового гальма, внаслідок чого автомобіль здійснив самовільний рух та допустив зіткнення з транспортним засобом «Jeep», державний номерний знак НОМЕР_2 . Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Volkswagen», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР205935521. Внаслідок ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень.
Постановою суду від 22.11.2021 по справі №161/20601/21 відповідача було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Із заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку звернувся потерпілий та надав всі необхідні документи, на підставі чого було складено страхові акти та здійснено виплати страхового відшкодування у розмірі 32 505,05 грн. Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 в порядку регресу завдану шкоду у розмірі 32 505,05 грн.
Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 20 лютого 2024 року у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду,представник позивача ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» Бутенко М. О. подала апеляційну скаргу,в якій вказує, що, оскільки відповідач ОСОБА_1 визнав вину, про що зазначено в постанові Луцького міськрайонного суду від 22.11.2021 року, проти зазначених пунктів, а саме п.п. 2,3(а) та п.п. 15.12. за якими його було притягнуто до адміністративної відповідальності, не заперечував, тому судом не дотримано вимог законодавства, не надано оцінки доводам, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, зроблено висновки, які не відповідають матеріалам справи та суперечать один одному, чим порушено норми матеріального та процесуального права.
Відзив на апеляційну скаргу не подавався.
Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 5 ст. 268, ст. 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.
Судом та матеріалами справи встановлено,що ОСОБА_1 08.11.2021 о 10 год. 45 хв., керуючи транспортним засобом марки «VOLKSWAGEN GPLF 4», д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Богдана Хмельницького, 26 в м. Луцьку не вжив заходів щодо недопущення його самовільному руху, перед виїздом не впевнився в технічно справному стані стоянкового гальма, внаслідок чого автомобіль здійснив самовільний рух та здійснив наїзд на транспортний засіб марки «JEEP RENEGADE», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , чим порушив вимоги п. 2.3 (а), п. 15.12 Правил дорожнього руху. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження (а.с.9).
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент ДТП була застрахована у ПАТ «СК» Універсальна», що підтверджується копією страхового полісу №ЕР-205935521 (а.с.32).
ОСОБА_1 08.11.2021 через систему «BACK-OFFICE» надіслав повідомлення про подію №103553, що має ознаки страхового випадку (а.с.5).
13.01.2022 потерпілий ОСОБА_2 подав до ПАТ «СК» Універсальна» заяву про відшкодування матеріального збитку, отриманого в результаті дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.6).
Відповідно до висновку про вартість матеріального збитку до звіту №21/4255 про оцінку транспортного засобу «JEEP RENEGADE» реєстраційний номер НОМЕР_2 з додатками, було визначено, що вартість відновлювального ремонту даного транспортного засобу пошкодженого в ДТП станом на 24.11.2021 складає 58 231,50 грн., вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу станом на 24.11.2021 становить 35 120,60 грн. та вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу станом на 24.11.2021 становить 35 120,60 грн. (а.с.10-29).
Відповідно до страхового акта №110835/1 від 14.01.2022 було встановлено, що розмір страхового відшкодування становить 32 505,05 грн. (а.с.30).
Позивачем 17.01.2022 було здійснено виплату страхового відшкодування ОСОБА_2 у сумі 32 505,05 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №25720 від 17.01.2022 (а.с.31).
Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 3 ст. 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Згідно із ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-ІV (далі – Закон №1961-ІV).
Відповідно до ст. 3 Закону №1961-ІV метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.
Згідно із ст. 5 Закону №1961-ІV об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Відповідно до ст. 6 вказаного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Підпунктом «г» підпункту 38.1.1. пункту 38.1 ст. 38 Закону №1961-ІV встановлено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.
Враховуючи наведене предметом доказування в даній справі є прямий причинно-наслідковий зв`язок між невідповідністю технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху і дорожньо-транспортною пригодою. При цьому, такий зв`язок відповідно до закону повинен бути визначений установленим порядком, тобто, має бути встановлений і підтверджений офіційно, з додержанням нормативних актів, компетентною та уповноваженою особою, органом тощо.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач покликався на те, що відповідач не вжив заходів щодо недопущення самовільного руху автомобіля та перед виїздом не впевнився в технічно справному стані стоянкового гальма, внаслідок чого автомобіль здійснив самовільний рух та допустив зіткнення з іншим автомобілем, тобто, вважав доведеним факт несправності транспортного засобу, який призвів до пошкодження іншого автомобіля.
Разом з тим, у постанові Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.11.2021 у контексті несправності технічного стану автомобіля не зафіксовані будь-які інші дані щодо технічного стану автомобіля марки «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зокрема, у чому саме полягала несправність.
Немає таких даних і в матеріалах цивільної справи, а також доказів щодо невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу вимогам Правил дорожнього руху позивач суду не подавав. Твердження позивача про те, що відповідач перед виїздом не перевірив стоянкове гальмо свого автомобіля, через що внаслідок чого автомобіль здійснив самовільний рух, тобто, що безпосередньою причиною ДТП є технічна несправність конструктивного елемента автомобіля, не ґрунтується та не підтверджується жодними належними та допустимими доказами.
Клопотань для з`ясування цих обставин позивач не заявляв, а його міркування про те, що факт такої технічної несправності встановлений преюдиційним судовим рішенням, безпідставні, оскільки така обставина постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.11.2021 у справі №161/20601/21 про адміністративне правопорушення не встановлювалася і в будь-якому разі з урахуванням правил, зазначених у ч. 6 ст. 82 ЦПК України, підлягає належному встановленню в судовому процесі.
Не перевірка перед виїздом технічного стану стоянкового гальма та невиконання ОСОБА_1 відповідних вимог ПДР не є невідповідністю технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам ПДР у розумінні підпункту «г» підпункту 38.1.1. пункту 38.1 ст. 38 Закону № 1961-IV. Причинно-наслідковий зв`язок між невідповідністю технічного стану та обладнання транспортного засобу вимогам ПДР і дорожньо-транспортною пригодою відповідно до закону встановленим порядком не визначався.
Позивач посилався на те, що відповідач порушив п. 2.3. ПДР, який зобов`язує водія: а) перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу; б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, а визначений п. 31.4. ПДР перелік технічних несправностей автомобіля не є вичерпним. Утім, ці доводи не можуть слугувати ані підставами для висновку про не законність рішення суду першої інстанції, ані спростуванням доводів апеляції.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач, вільно реалізуючи свої цивільні та процесуальні права, визначив підстави позову та предмет доказування і саме з цих підстав просив задовольнити позов, однак, не обґрунтував його належним чином і не довів у належний процесуальний спосіб. З огляду на викладене, підстави, що надавали б право Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» вимагати стягнення з ОСОБА_1 у порядку регресу виплаченого страхувальнику страхового відшкодування, не встановлені, суд першої інстанції,відмовивши узадоволенні позову, правильно застосував норми матеріального права та не порушив норми процесуального права.
Інші докази та обставини, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.
Враховуючи наведені обставини , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження судом першої інстанції, спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування рішення суду, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Керуючись ст. ст. 268 ч. 4, 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника позивача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» Бутенко Марії Олегівни залишити без задоволення.
Ківерцівського районного суду Волинської області від 20 лютого 2024 рокув даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 

Головуючий – суддя         
       
Судді