КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

№ справи 761/30074/20
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8433/2024
Головуючий у суді першої інстанції: Юзькова О.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
28 травня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:
                   головуючого  - Немировської О.В. 
                   суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.,
                   секретар - Черняк Д.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами по справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей, 
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 06 лютого 2024 року,
 
встановив:
у вересні 2022 року скаржник звернувся до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу, виданого Шевченківським районним судом міста Києва 05 жовтня 2020 року, у якій просив скасувати наказ та відмовити у його видачі. Зазначав, що судовий наказ є таким, що постановлений на неповно з`ясованих обставина справи, які мають істотне значення для справи та які не були відомі суду на момент вирішення питання про видачу судового наказу.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 06 лютого 2024 року заяву було задоволено, судовий наказ скасовано.
Не погоджуючись з ухвалою, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.
Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, у вересні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 на її користь аліментів на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходу.
05 жовтня 2020 року Шевченківським районним судом м.Києва було видано судовий наказ про стягнення на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей в ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходу.
У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами. Вказував, що у шлюбі із заявником сторони мають трьох дітей, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому заявниця ОСОБА_2 також звернулась до суду за видачею судового наказу на утримання старшої дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, хоча договором від 20 січня 2014 року питання аліментів на старшу дитину вже було врегульоване. ОСОБА_1 вказував, що ОСОБА_2 при зверненні до суду приховала вказані обставини, не повідомила суд, що сторони мають трьох дітей, а тому стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини його доходу на ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також в розмірі 1/4 частини від його доходу на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перевищуватиме 1/2 частину його заробітку.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 14 грудня 2022 року у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу було відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 04 жовтня 2023 року ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 14 грудня 2022 року було скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 06 лютого 2024 року заяву було задоволено, судовий наказ скасовано.
Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що на момент видачі судового наказу існували обставини, які не були відомі суду та які є підставою для відмови у видачі судового наказу. Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.
У своїй апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 посилається на те, що викладені ОСОБА_1 обставини не є нововиявленими, оскільки були відомі заявниці ОСОБА_2 , а наявність у сторін інших дітей не позбавляє стягувача права на звернення за видачею судового наказу окремо на двох дітей. Однак, такі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.
Відповідно до статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.
Пунктом 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України визначено, що судовий наказ може бути видано, якщо  заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.
Вимоги до форми та змісту заяви про видачу судового наказу визначені у ст. 163 ЦПК України.
Заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником. У заяві повинно бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; 3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження; 4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; 5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Частиною 3 ст. 163 ЦПК України визначено, що до заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.
Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.
Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Згідно із частиною восьмою статті 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.
Частиною першою статті 423 ЦПК України передбачено, що рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті у зв`язку з нововиявленими обставинами.
Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи, існували на час її розгляду, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Питання про те, які обставини вважати істотними, є оціночним. Суд вирішує його у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення так, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 919/11027/18, провадження № 12-7звг22, пункт 5.3).
Нововиявленими є обставини, які: входять до предмета доказування у відповідній справі; обґрунтовують вимоги або заперечення сторін; можуть вплинути на висновки суду про права й обов`язки її учасників або мають інше істотне значення для правильного вирішення спору; існували на час розгляду справи, рішення в якій переглядається; спростовують фактичні дані, покладені в основу такого рішення; не були встановлені, коли суд ухвалював це рішення; не були та не могли бути відомі на час розгляду справи особі, яка звертається із заявою про перегляд рішення; стали відомими тільки після його ухвалення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 127/10129/17, провадження № 14-549зц18, пункт 26).
Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.
Тлумачення пункту 1 частини другої статті 423 глави 3 розділу V ЦПК України з метою перегляду за нововиявленими обставинами судового наказу про стягнення аліментів дає підстави для висновку, що такими нововиявленими обставинами є юридичні факти, які існували на час видачі судового наказу, є істотними для розгляду заяви про його видачу, тобто могли вплинути на висновки суду про права та обов`язки заявника і боржника. Нововиявлені обставини є також обставини, які виникли після набрання судовим наказом законної сили, але віднесені законом до нововиявлених обставин.
Підстави для відмови у видачі судового наказу визначені у статті 165 ЦПК України.
Так, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу; заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано; заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу; наявні обставини, передбачені частиною першою статті 186 цього Кодексу; з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою; судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ; судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої цієї статті; із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу; заяву подано з порушенням правил підсудності.
В даному випадку хоча обставини, на які посилається ОСОБА_1 , і були відомі йому та заявниці ОСОБА_2 , однак в силу особливостей наказного провадження ОСОБА_1 був позбавлений можливості повідомити суду про них.
20 січня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір між батьками про проживання, виховання дитини та сплату аліментів на дитину - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
30 вересня 2020 року Святошинським районним судом м.Києва було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_7 в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів боржника.
Суд звертає увагу на те, що заяви про видачу судових наказів про стягнення аліментів на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , були подані до Шевченківського районного суду м.Києва та Святошинського районного суду м.Києва одночасно - у вересні 2020 року.
Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на   утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частиною п`ятою статті 183 СК України визначено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і  більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Положення вказаної статті не свідчать про право стягувача на звернення до суду із окремими заявами про видачу судових наказів на кожну дитину окремо. 
Звернення до суду із окремими заявами про видачу судових наказів про стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини доходу боржника на ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також в розмірі 1/4 частини від доходу боржника на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , може свідчити про зловживання стягувача своїми процесуальними правами. ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 не надали до суду ґрунтовних пояснень про те, чим були обумовлені підстави для звернення до суду за видачею окремих судових наказів, не спростовано наміру стягнути в порядку наказного провадження аліменти у розмірі більшому, ніж визначено процесуальним законом.
Штучне збільшення частки від доходу боржника, які підлягають стягненню як аліменти на утримання дітей, суперечить меті наказного провадження та справедливого судового розгляду в цілому.
Враховуючи всі обставини справи, які встановлені судом, зокрема наявність у сторін трьох неповнолітніх дітей, щодо однієї з яких останні досягли згоди про розмір аліментів на утримання шляхом укладення договору, ОСОБА_2 не позбавлена права звернутись до суду з вимогами про стягнення аліментів та визначення єдиної частки від доходу ОСОБА_1 на утримання всіх дітей в порядку позовного провадження. 
Також апеляційний суд звертає увагу на те, що скаржником ОСОБА_2 не спростовано і те, що ОСОБА_1 виконується обов`язок щодо утримання дітей, про що свідчать наявні в матеріалах справи квитанції. Отже, скасування судового наказу та вирішення питання про стягнення аліментів в порядку позовного провадження не призведе до порушення прав малолітніх дітей сторін.
У ч. 4  статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» покладено на суд обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд обов`язок щодо обґрунтування, який випливає зі статті 6 Конвенції, може бути вирішене тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»  (заява № 63566/00, § 23).
Відповідно до  ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому ухвалу слід залишити без змін. 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд
 
постановив:
апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 06 лютого 2024 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови виготовлено 03 червня 2024 року.
 
Головуючий
 
Судді