ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2024 р. 	Справа № 480/6324/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Любчич Л.В. ,  Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52  на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26.04.2023, головуючий суддя І інстанції: М.М. Шаповал, м. Суми, по справі № 480/6324/22
за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_53 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 
до              Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України  
треті особи               Міністерство оборони України ,              Генеральний штаб Збройних Сил України 
про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
У травні 2022 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , ОСОБА_59 , ОСОБА_60 , ОСОБА_61 , ОСОБА_62 , ОСОБА_63 , ОСОБА_64 , ОСОБА_65 , ОСОБА_66 , ОСОБА_67 , ОСОБА_68 , ОСОБА_69 , ОСОБА_70 , ОСОБА_71 , ОСОБА_72 , ОСОБА_73 , ОСОБА_74 , ОСОБА_75 , ОСОБА_76 , ОСОБА_77 через свого представника – адвоката Карпенка Віктора Миколайовича  звернулись до Сумського  окружного адміністративного суду з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 (надалі – відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору – Міністерство оборони України, Генеральний штаб Збройних сил України про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії, в якому просили:
- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_78 № 568 від 30.06.2022 "Про результати службового розслідування";
- визнати протиправними та скасувати накази командира військової частини НОМЕР_1 прийняті на підставі, чи на виконання наказу № 568 від 30.06.2022;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити всі види грошового забезпечення (в тому числі додаткову грошову винагороду та надбавку), що не виплачувались позивачам, у зв`язку з наказом командира військової частини № 568 від 30.06.2022 "Про результати службового розслідування".
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2022 року по справі №480/6324/22  клопотання представника позивачів задоволено та поновлено строк на звернення до суду із позовом, відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. 
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2023 року по справі №480/6324/22  відмовлено у задоволенні вказаного позову. 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , ОСОБА_59 , ОСОБА_60 , ОСОБА_61 , ОСОБА_62 , ОСОБА_63 , ОСОБА_64 , ОСОБА_65 , ОСОБА_67 , ОСОБА_68 , ОСОБА_69 , ОСОБА_70 , ОСОБА_71 , ОСОБА_72 , ОСОБА_73 , ОСОБА_74 , ОСОБА_75 , ОСОБА_76 , ОСОБА_77 (надалі по тексту – позивачі, військовослужбовці розвідувальної роти) через свого представника – адвоката Атаманюк Василину Ігорівну подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, на неповне з`ясування  обставин  справи, що є підставою для скасування, просили його скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. У свою чергу, ОСОБА_66 , який був одним із позивачів, із апеляційною скаргою не звертався. 
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивачами зазначено, що судом першої інстанції невірно встановлено фактично обставини справи, а також визнано встановленими обставини, які не були доведені  та підтверджені належними доказами. Зокрема,  в наказі №431 від 25.05.2022 про ініціювання питання щодо проведення службового розслідування  не конкретизовано осіб, відносно яких здійснюється  така перевірка, як і в ході проведення службового розслідування відповідачем не з`ясовано ким саме із 72 військовослужбовців розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 не виконано бойове розпорядження №440 від 25.05.2022.  Крім того, наказ про призначення службового розслідування містить одну мету, але в дійсності перевірку проведено з інших підстав, зокрема, щодо невиконання військовослужбовцями розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1  бойового розпорядження №440 від 25.05.2022. Позивачами також зауважено, що наказ про призначення перевірки  не було доведено до  відома позивачів, у зв`язку з чим, позивачі належним чином не змогли забезпечити захист своїх прав. Поряд з цим, військовослужбовці розвідувальної роти в ході проведення службового розслідування навіть не були допитані. 
Апеляційна скарга містить доводи  щодо  довідки-доповіді за фактом непокори військовослужбовців  розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 , а саме, про те, що абзац перший вказаної довідки містить посилання на наказ №436 від 24.05.2022, який у свою чергу, відповідними службовцями був виконаний, що відображено в Акті  за результатами службового розслідування. Окрім приведеного, позивачі також зазначають про існування інших фактів протиправних дій командира ОСОБА_78 по відношенню військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , з посиланням на дані про відкриті кримінальні провадження. 
Не погоджуючись із доводами апеляційної скарги відповідачем – Військовою частиною НОМЕР_1 подано до суду апеляційної інстанції письмовий відзив, в якому він просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки вважає дане рішення суду законним та обґрунтованим.
Представник третьої особи – Генерального штабу Збройних сил України також надав суду письмовий відзив, в якому він просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки вважає дане рішення суду законним та обґрунтованим.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи, що справа судом розглянута за правилами спрощеного провадження, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі, який відноситься до незначної складності, а також за умови відсутності клопотань учасників про розгляд справи  за ух участі у відкритому судовому засіданні,  то за  таких обставин колегія суддів вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження. 
Згідно з частиною четвертою статті 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З огляду на норми частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що  позивачі є військовослужбовцями та проходили службу у розвідувальній роті військової частини НОМЕР_1 , яка з 05.05.2022 по 25.05.2022 дислокувалась в АДРЕСА_1 .
Тимчасово виконуючий обов`язки командира розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_3 отримав бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 № 436 від 24.05.2022, щодо розгортання спостережних постів, з метою своєчасного встановлення ознак підготовки противника до наступу, висування артилерійських підрозділів та бронегруп на вогневі рубежі та зайняття вогневих позицій артилерії підрозділів противника, відстеження зміни в стані, складі, положенні, характеру підрозділів зс рф в районі населених пунктів: Покровське, Пилипчатине, Вискра, Климове.
На виконання вищевказаного бойового розпорядження спостережні пости були розгорнуті.
25 травня 2022 року тимчасово виконуючий обов`язки командира розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_3 отримав бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 № 440 від 25.05.2022, з розгортання спостережних постів східніше населеного пункту Покровське, яке довів особовому складу в населеного пункту Бахмут.
На виконання вищевказаного бойового розпорядження, в район східніше населеного пункту Покровське, вирушила рекогносцирувальна група, після повернення якої особовий склад розвідувальної роги звернувся із письмовими поясненнями на ім`я Військового коменданта міста Бахмута, в якому повідомив про незгоду виконувати бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 № 440 від 25.05.2022, додавши список із підписами військовослужбовців, які не погодились виконувати бойове розпорядження, з огляду на перераховані у зверненні чинники.
Цього ж дня, 25.05.2022, командиром військової частини НОМЕР_1 був виданий наказ № 431 "Про призначення службового розслідування", яке було завершене 24.06.2022 у відповідності із яким було встановлено, що неправомірні дії військовослужбовців розвідувальної роти, які відмовились виконувати бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 25.05.2022 № 440, є результатом їх прямого умислу, особистої недисциплінованості та безвідповідальності та мають ознаки кримінального правопорушення передбаченого ст.402 КК України (непокора, відкрита відмова виконати наказ начальника, а також інше умисне невиконання наказу).
За результатами службового розслідування виданий наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 568 "Про результати службового розслідування" від 30.06.2022 у відповідності із яким покладено обов`язок на відповідних посадових осіб:
- підготувати та направити до Донецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил матеріали, щодо непокори групою військовослужбовців розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 , в яких вбачаються ознаки кримінального правопорушення передбаченого ст.402 КК України;
- не виплачувати додаткову грошову винагороду за травень місяць, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", з урахуванням телеграми Міністра оборони України № 248/1298 від 25.03.2022, за вчинення військовослужбовцями розвідувальної роти діянь, які мають ознаки кримінального правопорушення, зробивши відповідний перерахунок в липні місяці.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 568 від 30.06.2022 "Про результати службового розслідування" є  таким, що відповідає діючому законодавству і тій військовій обстановці, що склалася на час його винесення.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції частково не  погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно з статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
За вимогами частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (надалі – Закон № 2232-XII)  військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.  
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами (частина четверта статті 2 Закону № 2232-XII).
Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, який затверджено Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі за текстом – Статут),  визначаються  загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.
Відповідно до статті 11 Розділу 1 Частини I  Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини.
Згідно з статті 12 Розділу 1 Частини I Статуту про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).
У статтях 16 та 17 Розділу 1 Частини I Статуту визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями. 
На військовослужбовців під час перебування на бойовому чергуванні, у внутрішньому і гарнізонному наряді, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов`язки. Ці обов`язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України.
Частинами другою та третьою статті 37 Розділу 1 Частини I Статуту передбачено, що військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.
Сутність військової дисципліни визначено Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24 березня 1999 року №551-XIV(далі - Дисциплінарний статут), а саме - військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України (стаття 1). Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі (стаття 2).
Статтею 4 Дисциплінарного статуту встановлено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів. 
Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" (частина третя статті 5 Дисциплінарного Статуту).
Згідно статті 45 Дисциплінарного Статуту визначено, що у  разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності. Командири, які у разі виявлення ознак кримінального правопорушення не повідомили про це орган досудового розслідування, несуть відповідальність згідно із законом.
У відповідності до статті 84 Дисциплінарного Статуту передбачено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Вимогами статті 85 Дисциплінарного Статуту визначено, що службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу (частина перша). Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення (частина друга). Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування (частина четверта). 
У свою чергу, за вимогами частини сьомої вказаної вище статті Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України. 
Так, наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року №608 затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, який визначає механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Порядок №608).
Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку №608 службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Порядок проведення службового розслідування встановлено розділом ІІІ Порядку №608, згідно з пунктом 1 якого рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування) (пункт 3 розділу ІІІ Порядку №608).
Особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування (пункт 8 розділу ІІІ Порядку №608).
Пунктом 12 розділу ІІІ Порядку №608 перебачено, що розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.
У відповідності до пункту 2 розділу ІV Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, мають право, зокрема: запрошувати до місця проведення службового розслідування військовослужбовців, стосовно яких проводиться службове розслідування, інших військовослужбовців, цивільних осіб (за їх згодою), які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення (далі - учасники службового розслідування); отримувати письмові пояснення (заповнені від руки або надруковані); за погодженням з особами, які опитуються, фіксувати їх пояснення технічними засобами з подальшим оформленням їх у письмовому вигляді.
В той же час, військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право:  знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України (пункт 3 розділу ІV Порядку №608).
За результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини (пункт 1 розділу V Порядку №608).
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що витребування пояснень при проведенні службового розслідуванні  не є обов`язком для особи, що проводить його, а також вимоги  приведених  вище нормативно-правових актів не закріплюють обов`язку  доводити до відома  військовослужбовцям  рішення  про призначення службового розслідування.  
Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2021 року у справі №1.380.2019.000616 та від 12 липня 2023 року у справі №200/3459/22
Водночас, вимоги статті 85 Дисциплінарного Статуту закріплюють обов`язок командира військової частини  письмово повідомити орган досудового розслідування про те, що  за результатами службового розслідування виявлені ознаки кримінального правопорушення. 
Як встановлено колегією суддів з матеріалів справи, позивачі є військовослужбовцями та проходили службу у розвідувальній роті військової частини НОМЕР_1 , яка з 05.05.2022 по 25.05.2022 дислокувалась в м. Бахмут Донецької області.
24 травня 2022 року тимчасово виконуючий обов`язки командира розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_3 отримав бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 № 436 від 24.05.2022 щодо розгортання спостережних постів, з метою своєчасного встановлення ознак підготовки противника до наступу, висування артилерійських підрозділів та бронегруп на вогневі рубежі та зайняття вогневих позицій артилерії підрозділів противника, відстеження зміни в стані, складі, положенні, характеру підрозділів зс рф в районі населених пунктів: Покровське, Пилипчатине, Вискра, Климове.
На виконання вищевказаного бойового розпорядження було сформовано  рекогносцировочну групу, в складі старшого лейтенанта ОСОБА_79 , молодшого сержанта ОСОБА_1 , сержанта ОСОБА_38 , яка вибула до місць розташування спостережних постів, а після рекогносцировки  спостережні пости були розгорнуті.
25 травня 2022 року тимчасово виконуючий обов`язки командира розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_3 отримав бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 № 440 від 25.05.2022, з розгортання спостережних постів східніше населеного пункту Покровське, яке довів особовому складу в населеного пункту Бахмут. 
На виконання вищевказаного бойового розпорядження було сформовано  рекогносцировочну групу, в складі старшого лейтенанта ОСОБА_79 , молодшого сержанта ОСОБА_1 , сержанта ОСОБА_38 , яка вибула до місць розташування спостережних постів. Після повернення вказаної групи, особовий склад розвідувальної роги звернувся із письмовими поясненнями на ім`я Військового коменданта міста Бахмута, в якому повідомив про незгоду виконувати бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 № 440 від 25.05.2022, додавши список із підписами військовослужбовців, які не погодились виконувати бойове розпорядження, з огляду на перераховані у зверненні чинники.
Цього ж дня, 25.05.2022, командиром військової частини НОМЕР_1 був виданий наказ № 431 "Про призначення службового розслідування" (а.с. 39 том 1).
В ході службового розслідування було допитано т.в.о. командира розвідувальної роти  старшого лейтенанта ОСОБА_3 , старшого лейтенанта ОСОБА_48 та головного сержанта ОСОБА_80 .
Згідно з актом службового розслідування (а.с. 33-38 том 1) від 24.06.2022 встановлено, що  військовослужбовцями розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1  вчинено  невиконання  бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 №440 від 25.05.2022 з розгортання спостережних постів східніше населеного пункту Покровське,  в чому   вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст.402 Кримінальним кодексом України (непокора, відкрита відмова виконати наказ начальника, а також інше умисне невиконання наказу). 
За результатами службового розслідування виданий наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 568 "Про результати службового розслідування" від 30.06.2022  (а.с. 32 том 1) у відповідності із яким покладено обов`язок на відповідних посадових осіб:
- підготувати та направити до Донецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил, групи Військової служби правопорядку у Збройних Силах України матеріали, щодо непокори групою військовослужбовців розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 , в яких вбачаються ознаки кримінального правопорушення передбаченого ст.402 КК України ( пункт 1 резолютивної частини наказу);
- військовослужбовцям розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 , згідно постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" та внесеною до неї постановою уряду від 07.03.2022 №248/1217, вчинившим дії, які мають ознаки кримінального правопорушення, не виплачувати додаткову грошовому винагороду за травень місяць, та не виплачувати надбавку за особливості проходження військової служби в розмірі 65 відсотків зробивши відповідний перерахунок в липні місяці ( пункт 2 резолютивної частини наказу).
З приведеного вбачається, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 568 "Про результати службового розслідування" від 30.06.2022   на виконання положень статті 85 Дисциплінарного Статуту командиром військової частини вирішено повідомити орган досудового  розслідування про наявні ознаки вчинення кримінального правопорушення.
В той же час, встановлені в ході  службового розслідування  обставини та прийняте рішення щодо повідомлення органу досудового розслідування  вчинено на виконання  визначених Дисциплінарним Статутом обов`язків  командира військової частини та жодним чином не свідчать про доведеність вини осіб у вчиненні кримінального правопорушення, або про притягнення їх до будь-якого із видів дисциплінарної відповідальності.
При цьому, колегія суддів зауважує, що питання визнання винуватості осіб у вчиненні кримінального правопорушення, в тому числі, за ознаками передбаченими статтею 402 Кримінального кодексу України, віднесено до компетенції  відповідного суду  за результатами  розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань. Відповідний порядок закріплено  у Кримінальному процесуальному кодексі України.  
В той же час за приписами пункту 2 частини другої статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.  
Відтак, питання наявності або відсутності ознак кримінального правопорушення  не віднесено  до компетенції адміністративних судів. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що спірний наказ не містить вказівки про притягнення військовослужбовців розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 до будь-якого виду дисциплінарної відповідальності. 
Між тим, пункт 1 резолютивної частини оспорюваного наказу щодо повідомлення органу досудового розслідування про наявні ознаки кримінального правопорушення, відповідає  вимогам статті 85 Дисциплінарного Статуту, оскільки  саме на командира  військової частини покладено обов`язок письмово повідомити орган досудового розслідування про виявлені ознаки кримінального правопорушення, в той час як лише в межах кримінального провадження вирішується питання про наявність  в діях осіб складу кримінального правопорушення.  
Отже, колегія суддів вважає, що  оспорюваний наказ № 568 від 30.06.2022  в частині повідомлення органу досудового розслідування про  наявність  в діях військовослужбовців ознак кримінального правопорушення, є правомірним.
Доводи апеляційної скарги позивачів щодо порушення  відповідачем  порядку проведення службового розслідування, зокрема, в частині  не відібрання пояснень  у військовослужбовців розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1  та не ознайомлення останніх із наказом при призначення службового розслідування, колегія суддів вважає безпідставним, виходячи з наступного. 
Так, як приведено вище, нормами Порядку №608 не закріплено обов`язку доведення до відома військовослужбовцям  рішення  про призначення службового розслідування, а витребування пояснень при проведенні службового розслідування  не є обов`язком для особи, що проводить його, в той час як  відсутність таких пояснень не вплинула на повноту, об`єктивність висновків проведеного службового розслідування. 
Поряд з цим,  будь-яких  висновків про наявність в діях позивачів складу дисциплінарного проступку результати службового розслідування не містить,  а висновок про наявність ознак кримінального правопорушення не доводять вини позивачів у вчиненні кримінального правопорушення, адже вирішення вказаного питання належить до компетенції суду  в порядку кримінальної юрисдикції. 
Аргументи позивачів про те, що військовослужбовці з метою захисту своїх прав та інтересів неодноразово зверталися до правоохоронних органів із заявами про вчинення щодо них протиправних дій командиром Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_81 , за результатами розгляду яких розпочато кримінальні провадження, не мають юридичного значення для правильності вирішення цього спору, не спростовують висновків, зроблених судом першої інстанції, оскільки предметом  вказаного позову не є наявність або відсутність в діях  командира Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_82 складу кримінального правопорушення, в той час як компетенція адміністративного суду  на вказані правовідносини не розповсюджується,  тому такі посилання колегією суддів не беруться до уваги.
Доводи апеляційної скарги позивачів про відсутність в оспорюваному наказі  визначеного переліку осіб із військовослужбовців розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 , якими було вчинено невиконання бойового розпорядження №440 від 25.05.2022, колегія суддів  вважає безпідставними, оскільки  пунктом 1 оспорюваного наказу  лише  вирішено повідомити уповноважений орган досудового розслідування про можливу наявність в діях  військовослужбовців ознак кримінального правопорушення, і питання про притягнення будь-яких осіб до  дисциплінарної відповідальності не вирішувалось, а отже пунктом 1 оспорюваного наказу  не  було  порушено прав  позивачів.  
Поряд з цим, колегія суддів не погоджується зі висновками суду першої інстанції  щодо відмови у задоволенні  позовної заяви в частині визнання пункту 2 оспорюваного наказу № 568 від 30.06.2022 таким, що відповідає  діючому законодавству  і тій військовій обстановці, що склалась на  час його винесення,  з огляду на наступне. 
Відповідно до статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі – Закон № 2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.
Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Строк дії воєнного стану Указами Президента України продовжується і до тепер.  
Окрім того, відповідно до пункту 4 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» Кабінет Міністрів України має невідкладно, зокрема: забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України.
Згідно з пунктом 6 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» Кабінету Міністрів України доручено забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних з оголошенням та проведенням загальної мобілізації.
На виконання цього указу Кабінет Міністрів України 28 лютого 2022 року  видав Постанову № 168, якою, серед іншого, передбачив на період дії воєнного стану виплату для військовослужбовців додаткової винагороди.
Відповідно до пункту 1 Постанови № 168 (тут – зі змінами, внесеними згідно з постановами Кабінету Міністрів України від 07.03.2022 № 271, від 22.03.2022 № 350, від 01.04.2022 № 400) на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка», виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000  гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
В той же час, чинними станом на час проведення службового розслідування нормами Постанови № 168 не  визначалось такої  підстави для не виплати додаткової винагороди, як наявність в діях військовослужбовців ознак кримінального правопорушення.
Поряд з цим, 7 липня 2022 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України №793 внесено зміни до Постанови №168,  якими, зокрема, доповнено пунктом 2-1 такого змісту: «Установити, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів».
Таким чином,  лише із змінами, які внесено 07.07.2022 до Постанови №168, було закріплено  компетенцію керівників відповідних міністерств та державних органів щодо визначення порядку та умов виплати додаткової винагороди.
Між тим, механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам закріплено також  у відповідному Порядку, який затверджено наказом Міністра оборони України від  07 червня 2018 року № 260 (надалі – Порядок №260).
У відповідності до пункту 2 розділу I Порядку №260  визначено, що грошове забезпечення включає:  щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.
Пунктом 17 розділу I Порядку №260  також закріплено, що на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
У пунктах 1 та 2 розділу VI Порядку №260 визначено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) щомісячно виплачується надбавка за особливості проходження служби в розмірах до 100 відсотків посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років залежно від складності та важливості виконуваних обов`язків.  Розмір щомісячної надбавки за особливості проходження служби розраховується від мінімального розміру цієї надбавки, який встановлюється Міністром оборони України, у відсотках для осіб офіцерського складу та окремо для осіб рядового, сержантського та старшинського складу виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України. Мінімальний розмір щомісячної надбавки за особливості проходження служби не може перевищувати 65 відсотків. 
Виплата надбавки за особливості проходження служби здійснюється на підставі наказу командира про встановлення цієї надбавки (пункт 5 розділу VI Порядку №260).
Отже, згідно з вимогами Порядку №260 військовослужбовцям щомісячно виплачується надбавка за особливості проходження служби на підставі наказу командира про встановлення цієї надбавки, мінімальний розмір якої  не може перевищувати 65 відсотків. Водночас Порядком №260 не окреслено таких підстав  невиплати вказаної надбавки військовослужбовцям, як наявність в діях останніх ознак кримінального правопорушення. 
Між тим, відповідачем не приведено належного нормативно-правового обґрунтування невиплати позивачам надбавки за особливості проходження військової служби в розмірі 65 відсотків у травні 2022 року. 
Щодо правових підстав невиплати  позивачам додаткової грошової винагороди за травень місяць 2022 року, то приймаючи оспорюваний наказ відповідач  виходив з приписів Постанови  Кабінету міністрів України №168  від 28.02.2022 та рішення Міністра оборони України від 07.03.2022 №248/1217. 
Водночас, чинними станом на час проведення службового розслідування нормами Постанови № 168 не  визначалось такої  підстави для не виплати додаткової винагороди, як наявність в діях військовослужбовців ознак кримінального правопорушення.
Окрім того, відповідач у своїх  обґрунтуваннях поданих до суду 1-ї інстанції  неодноразово посилався на рішення Міністра оборони України від 07.03.2022 №248/1217 та від 25.03.2022 №248/1298. 
Проте, подаючи докази на ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду про витребування доказів (а.с. 126-128 том 3) відповідачем зазначено, що рішення Міністра оборони України від 07.03.2022 №248/1217 до спірних правовідносин не застосовується, і у даному випадку підлягає застосуванню саме рішення Міністра оборони України від 25.03.2022 №248/1298 (а.с. 134-146 том 3), зокрема, абзац 11 пункту  10 яким  передбачено, що до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень або 30 000 гривень не включати військовослужбовців у разі вчинення інших дій (бездіяльності), які мають ознаки адміністративного або кримінального правопорушення – за місяць, у якому здійснено таке порушення. 
Отже,  ухвалюючи оспорюваний наказ № 568 від 30.06.2022 командир військової частини керувався положеннями абзацу 11 пункту 10  рішення Міністра оборони України від 25.03.2022 №248/1298 та виходив з того, що в діях групи військовослужбовців  вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого статтею 402 Кримінального кодексу України.  Між тим, посилання на рішення Міністра оборони України від 25.03.2022 №248/1298 в оскаржуваному наказі відсутнє.
Як встановлено з матеріалів справи, зокрема, письмових пояснень відповідача (а.с. 104-121 том 3) наданих на виконання ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від  10 січня 2024 року про витребування доказів, станом на дату звернення не внесено відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за фактом приведеним в наказі  командира військової частини НОМЕР_1 № 568 "Про результати службового розслідування" від 30.06.2022  щодо непокори групою військовослужбовців розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 . Отже,  кримінальне провадження не розпочате, особам не повідомлено про підозру та обвинувальний акт до суду не спрямовано, а відтак  відсутні підстави стверджувати про доведеність вини осіб у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 402 Кримінального кодексу України, та відповідно наявність ознак кримінального правопорушення . 
Окрім того, пунктом 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Вказане положення становить підґрунтя для регламентації цього принципу в національному законодавстві.
Згідно із частиною першою статті  62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Цей конституційний принцип презумпції невинуватості майже аналогічно закріплено безпосередньо в тексті закону України про кримінальну відповідальність (ч. 2 ст. 2 Кримінального кодексу України), а також відображено у кримінальному процесуальному законі (ст. 7 та ч. 1 ст. 17 Кримінального процесуального кодексу України). Отже, згідно з чинним законодавством винуватість особи може бути встановлено лише обвинувальним вироком суду.
Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 Кримінального кодексу України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «indubioproreo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.   
Таким чином, допоки вина особи не доведена  у належний спосіб, її невинуватість презюмується.  
У такому контексті колегія суддів зазначає, що  наявність  в діях осіб ознак   кримінального правопорушення може бути встановлено лише обвинувальним  вироком  суду в межах кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань.  
Водночас, як вбачається з листа Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську за вих.№13-02-17700/22 від 09.12.2022 (а.с. 118-119 том 3) та  копії ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 01 лютого 2023 року  у справі №202/940/23 (а.с. 112-113 том 3), відомості за зверненням командира військової частини НОМЕР_1 про вчинення військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 кримінального правопорушення  до Єдиного реєстру досудових розслідувань  не були внесені. Відтак,  за результатами  службового розслідування було лише повідомлено відповідні органи досудового розслідування про наявність в діях військовослужбовців ознак кримінальних  правопорушень, тоді як  встановити наявність відповідних ознак кримінального правопорушення може лише суд за відповідним зверненням  уповноваженого на те органу досудового розслідування.   
Отже, з приведеного вбачається, що для позбавлення позивачів додаткової грошової винагороди за травень місяць у  керівника військової частини НОМЕР_1 не було належних підстав, тоді як  положення абзацу 11 пункту 10  рішення Міністра оборони України від 25.03.2022 №248/1298  не дають  правових підстав для  позбавлення  позивачів вказаних  виплат,  з огляду на не доведеність в їх діях  ознак кримінального правопорушення. 
За приведених вище обставин, колегія суддів приходить до висновку про протиправність пункту 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_78 №568 від 30.06.2022 "Про результати службового розслідування", яким  військовослужбовцям розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 , згідно постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" та внесеною до неї постановою уряду від 07.03.2022 №248/1217, вирішено не виплачувати додаткову грошовому винагороду за травень місяць,   у зв`язку з наявністю  в їх діях ознак кримінального правопорушення.
Щодо  позовних вимог про  зобов`язання  Військової частини   НОМЕР_1  здійснити перерахунок та виплату позивачам всіх видів грошового забезпечення, колегія суддів зазначає наступне. 
Так, як встановлено з інформації, витребуваної у відповідача  на підставі ухвали апеляційного суду (а.с. 126-128 том 3),  позивачам не була виплачена лише додаткова грошова винагорода за травень місяць 2022 року, шляхом здійснення перерахунку за липень 2022 року.
Окрім того,  колегією суддів в ході розгляду справи отримано підтвердження (а.с. 126-128 том 3) того, що у частині  невиплати позивачам надбавки за особливості проходження військової служби в розмірі 65 відсотків у травні 2022 року, оспорюваний наказ не було реалізовано.
Колегія суддів зазначає, що  оскаржуваним наказом було позбавлено військовослужбовців розвідувальної роти  Військової частини   НОМЕР_1   додаткової грошової винагороди та надбавки за особливості проходження військової служби. При цьому, в частині  невиплати надбавки за особливості проходження військової служби відповідний наказ не був реалізований. Щодо невиплати інших видів грошового  зобов`язання  вказаний наказ посилань не містить.
Між іншим, позивачами в апеляційній скарзі  не наведено доводів про невиплату певних видів грошового забезпечення, крім додаткової грошової винагороди та надбавки за особливості проходження військової служби, про які зазначено в наказі. 
Виходячи з приведеного вище та беручи до уваги,  що колегія суддів дійшла до висновку  про протиправність пункту 2 оскаржуваного наказу,  то наявні підстави для  часткового задоволення апеляційної скарги позивачів та скасування пункту 2 оскаржуваного наказу, з покладенням на відповідача обов`язку перерахувати та виплатити додаткову грошову винагороду за травень місяць 2022 року, що не виплачувалась позивачам, у зв`язку з реалізацією наказу командира військової частини № 568 від 30.06.2022 "Про результати службового розслідування".
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.
Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі “Серявін та інші проти України” зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі – Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі “Трофимчук проти України” ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.
Згідно статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами пункту 2 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції частково не відповідають встановленим обставинам по справі, в той час як доводи апеляційної скарги частково спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують часткове допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.   
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52  - задовольнити частково.
Рішення  Сумського окружного адміністративного суду від 26.04.2023 по справі № 480/6324/22 - скасувати  в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 до військової частини НОМЕР_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору – Міністерство оборони України, Генеральний штаб Збройних сил України про визнання протиправним та скасування пункту 2  наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_78 №568 від 30.06.2022 "Про результати службового розслідування" та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату  додаткової грошової винагороди, що не виплачувались позивачам, у зв`язку з наказом командира військової частини № НОМЕР_2 від 30.06.2022 "Про результати службового розслідування".
Прийняти в цій частині постанову, якою позовні вимоги задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати пункт 2  наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_78 №568 від 30.06.2022 "Про результати службового розслідування".
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_83 , ОСОБА_84 , ОСОБА_85 , ОСОБА_86 , ОСОБА_87 , ОСОБА_88 , ОСОБА_89 , ОСОБА_90 , ОСОБА_91 , ОСОБА_92 , ОСОБА_93 , ОСОБА_94 , ОСОБА_95 , ОСОБА_96 , ОСОБА_97 , ОСОБА_98 , ОСОБА_99 , ОСОБА_100 , ОСОБА_101 , ОСОБА_102 , ОСОБА_103 , ОСОБА_104 , ОСОБА_105 перерахунок та виплату  додаткової грошової винагороди за травень місяць 2022 року, що не виплачувалась позивачам у зв`язку з наказом командира військової частини № 568 від 30.06.2022 "Про результати службового розслідування".
В іншій частині рішення  Сумського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2023 року по справі №480/6324/22 – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	Я.М. Макаренко 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Л.В. Любчич    С.П. Жигилій