Справа № 450/5409/23                         Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський  В.Є. 
Провадження № 22-ц/811/361/24                 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

15 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Савуляка Р.В.,
суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,
секретаря: Салати Я.І.,
                      без участі сторін, розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 17 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.
В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що на момент звернення до суду з позовом сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюбних відносин не підтримують, вони втратили почуття любові.
Стверджував, що спільне життя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін.
Просив розірвати шлюб, укладений між ним та ОСОБА_4 , зареєстрований Галицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, про що 08 листопада 2003 року складено відповідний актовий запис.
Оскаржуваною ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 17 січня 2024 року провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу зупинено, надавши сторонам строк для примирення тривалістю до 26 червня 2024 року.
Вищезгадану ухвалу в апеляційному порядку оскаржив представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 .
В апеляційній скарзі покликається на те, що вжиття заходів щодо примирення подружжя є можливістю суду, а не його обов`язком.
Вказує, що станом на дату подання позову сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюбних відносин не підтримують.
Зазначає, що відсутність взаєморозуміння між ними, байдужість до життя та проблем кожного, а також відсутність почуття любові унеможливлюють спільне життя і збереження шлюбу.
Стверджує, що судом при винесені ухвали не було з`ясовано реальні обставини справи, що шлюбні відносини фактично припинені, примирення та збереження шлюбу неможливі, не враховано норми матеріального права які передбачають умови застосування заходів примирення, які відсутні в даній конкретній ситуації, а також не враховано процесуальні строки для здійснення розгляду справи.
Просить ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 17 січня 2024 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 28 березня 2024 року, є дата складення повного судового рішення – 15 квітня 2024 року.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Судом та матеріалами справи встановлено, що 08 листопада 2003 року укладено шлюб між  ОСОБА_5  та ОСОБА_1 ,зареєстрований Галицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, про що 08 листопада 2003 року складено відповідний актовий запис, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим повторно, серія НОМЕР_1 .
01 листопада ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що сторони перебували у шлюбі з 2003 року і є шанс на подальше спільне проживання, можливість збереження повноцінної сім`ї.
Вказаний висновок суду є законним та обґрунтованим, виходячи із наступних обставин.
Частиною третьою статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.
Згідно з ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Частина 3 статті 105 СК України визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.
За частиною 2 статті 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.
Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя».
Згідно з ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.
Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно в процесі розгляду конкретної справи.
Шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 02 березня 2023 року у цивільній справі № 462/2470/22.
Враховуючи вищенаведене, зокрема тривалість перебування у шлюбі понад 20 років, колегія суддів вважає, що з метою надання сторонам можливості збереження повноцінної сім`ї, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для вжиття заходів до примирення подружжя, шляхом надання сторонам строку для примирення.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для їх задоволення немає.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 17 січня 2024 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 15 квітня 2024 року.

Головуючий:                                                                Савуляк Р.В.

Судді:                                                                        Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.