Справа № 163/2020/23  Провадження №33/802/249/24 	Головуючий у 1 інстанції:Павлусь О. С. 	
	Доповідач: Клок  О. М.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2024 року                                                                 місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Клок О.М., з участю секретаря судового засідання Білоуса І.Л., захисника Стахова А.О., представника Волинської митниці Крижановської О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника Стахова А.О. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Любомльського районного суду Волинської області від 05 жовтня 2023 стосовно  ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Ізраїлю, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, посвідка на постійне проживання в Україні ІН112814,
ВСТАНОВИВ
Вказаною постановою Кравця ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ) визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 481 МК України, і накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 000 (сто сімдесят тисяч) гривень.
Визначено стягнути з  ОСОБА_1  в дохід держави 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок судового збору.
Згідно з постановою судді ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 22 грудня 2016 року через митний пост «Виступовичі» Житомирської митниці ДФС ввіз на територію України автомобіль «Mersedes-Benz Е300», кузов № НОМЕР_1 , польський номерний знак НОМЕР_2 , в режимі тимчасового ввезення в Україну на строк до одного року, перевищив строк тимчасового ввезення цього транспортного засобу особистого користування більше ніж на 30 діб, що виявлено 14 серпня 2023 року на митному посту "Устилуг" Волинської митниці, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 481 МК України.
Не погоджуючись із постановою судді захисник Стахов А.О. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу в якій просить оскаржену постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити. Свої вимоги аргументує тим, що судом детально не досліджено, коли митним органом було виявлено порушення за дійсних обставин. На думку захисника, слід брати до уваги ту обставину, що ОСОБА_1 зареєстрував звернення до Житомирської митниці ДФС, в якому ставив питання про правовий статус автомобіля, який є товаром у даній справі. З урахуванням того, що митний орган фактично дізнався про порушення 07.05.2019, коли було зареєстроване вказане звернення, то строк накладення стягнення однозначно є пропущеним.
Отже, апелянт вказує про штучне створення митним органом дати виявлення правопорушення, шляхом приховування дійсної дати отримання інформації стосовно правового статусу товару. Також редакція закону, яка діяла на момент подання до митного органу вказаного вище звернення, тобто, на думку захисника, момент дійсного виявлення правопорушення, передбачала відповідальність у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (17000 гривень). Наведені обставини у своїй сукупності спричинили збільшення відповідальності ОСОБА_1 в десять разів, що є несправедливим та не відповідає вимогам законодавства.
Крім того, захисник просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Любомльського районного суду Волинської області від 05 жовтня 2023 року, оскільки його підзахисний не знав про існування судової справи. Поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження аргументує тим, що ОСОБА_1 був присутнім при складанні протоколу стосовно нього 14.08.2023, однак 24.08.2023 виїхав та не перебував на території України і не отримував жодної інформації чи судових повісток.
У поданому до суду запереченні представник митниці просить у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Любомльського районного суду Волинської області від 02.10.2023 відмовити. Свої вимоги аргументує тим, що вважає сумнівною поважність наведених захисником доводів для поновлення строку апеляційного оскарження, оскільки ОСОБА_1 був присутнім при складанні протоколу стосовно нього та належним чином повідомлявся про розгляд справи, у тому числі і шляхом публікації судового оголошення на офіційному вебсайті суду.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши думку захисника, який просив поновити строк на апеляційне оскарження та задовольнити апеляційну скаргу, міркування представника Волинської митниці ОСОБА_4 , яка заперечувала щодо задоволення апеляції, доходжу наступного висновку.
Поважність вказаних захисником причин пропуску строку на подачу апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в матеріалах справи. Розгляд справи проводився за відсутності ОСОБА_1 , відомості про отримання копії постанови останнім в матеріалах справи відсутні, а із змістом оскарженої постанови захисник ознайомився лише 23.02.2024, отже строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин та його слід поновити. 
Згідно вимог ст. 294 КпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 458 МК України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений законодавством України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, через митний кордон України.
Згідно з нормами ст. 489 МК України, посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
На думку апеляційного суду, вказані вимоги закону при постановленні рішення суддею дотримані.
Висновки судді про наявність у діях ОСОБА_1 складу порушення митних правил, передбаченого ч. 6 ст. 481 МК України, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються доказами, дослідженими судом.
Згідно з ст. 495 МК України, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ст. 103 МК України митний режим тимчасового ввезення - це режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.
Відповідно до ч. 1 ст. 380 МК України тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено митними органами з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів.
Так, ч. 6 ст. 481 МК України передбачає відповідальність за перевищення строку тимчасового ввезення транспортних засобів особистого користування та транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України більше ніж на тридцять діб, а так само втрата цих транспортних засобів, у тому числі їх розкомплектування, що тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або конфіскацію таких транспортних засобів.
Аналіз вказаних вище норм митного законодавства України дає підстави для висновку, зокрема, що транспортні засоби особистого призначення, ввезені громадянами-резидентами, а також громадянами-нерезидентами в митному режимі тимчасове ввезення, використовуються виключно всередині країни тимчасово, тобто мають визначені проміжки часу, за порушення яких передбачені штрафи.
Протоколом про порушення митних правил, витягом з модуля "Диспетчер зони митного контролю та Пасажирського пункту пропуску", витягами з програмного комплексу АСМО "Інспектор", витягами з ЄАІС Держмитслужби, службовою запискою інспектора митниці підтверджується ввезення Кравцем ОСОБА_5 ( ОСОБА_2 ) 22 грудня 2016 року на територію України автомобіля «Mersedes-Benz Е300», кузов № НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 (реєстрація Республіки Польща), в режимі тимчасового ввезення в Україну для особистого користування на строк до 1 року, тобто до 22 грудня 2017 року, та не вивезення цього транспортного засобу за митну територію України у вказаний строк, що й не заперечується захисником в апеляційній скарзі.
Таким чином, зазначені факти свідчать про порушення митних правил Кравцем ОСОБА_5 ( ОСОБА_2 ), відповідальність за яке встановлена у ч. 6 ст. 481 МК України.
Під час апеляційного розгляду та в апеляційній скарзі захисник особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, посилався, що невиконання зобов`язання про зворотне вивезення транспортного засобу у встановлений строк пов`язане з тією обставиною, що ОСОБА_1 є громадянином Ізраїлю та у лютому 2017 року отримав посвідку на постійне проживання в Україні. Разом з цим, в процесі отримання українського посвідчення особи, ОСОБА_1 отримав консультацію щодо можливості безкоштовного розмитнення його автомобіля та залишив копії своїх документів у міграційній службі. Однак, не отримавши ні дзвінка, ні листа щодо вирішення питання легалізації автомобіля ОСОБА_1 07.05.2019 звернувся до Житомирської митниці ДФС, в якому ставив питання про правовий статус свого автомобіля.
Отже, фактично захисник не заперечує факт невиконання зобов`язання про зворотне вивезення транспортного засобу у встановлений строк, однак, на його переконання, митний орган у зв`язку із отриманням вказаного вище звернення ОСОБА_1 був повідомлений про порушення 07.05.2019, а тому строк накладення стягнення у даній справі однозначно сплив.
Разом з тим, апеляційний суд відхиляє вказані твердження захисника як такі, що побудовані на власному трактуванні норм митного законодавства ураховуючи наступне.
Слід акцентувати увагу, що ОСОБА_1 тривалий проміжок часу з моменту закінчення терміну перебування транспортного засобу на території України (22.12.2017) та до моменту звернення до Житомирської митниці ДФС (07.05.2019), в якому ставив питання про правовий статус свого автомобіля свідомо не вчиняв жодного заходу задля недопущення порушення взятого на себе зобов`язання, аж до моменту виявлення правопорушення 14.08.2023. 
Порушення митних правил, передбачене ч. 6 ст. 481 МК України, належить до триваючих правопорушень.
Місцевий суд правильно констатував, що строк зворотного вивезення транспортного засобу за обставинами цієї справи збіг 22 грудня 2017 року, а на думку апеляційного суду з 23 грудня 2017 року почалася бездіяльність ОСОБА_1 щодо виконання обов`язку вивезення автомобіля за межі митної території України, яка тим самим утворює триваюче правопорушення.
Триваюче правопорушення вважається закінченим з моменту його припинення винною особою або виявлення компетентним органом.
Закон №2612-VІІІ від 08.11.2018 набрав чинності з 25.11.2018. А зміни до ст. 481 МК України вступали в дію через 180 днів з дня, наступного за днем опублікування.
Згідно положень Закону №2725-VІІІ термін вступу в дію зазначених змін збільшено до 270 днів.
Редакція ч. 6 ст. 481 МК України набрала чинності з 22 серпня 2019 року.
Вказане правопорушення було виявлено митницею 14.08.2023 о 23:02 годині (а.с. 1-4).
Отже, правопорушення, яке ставиться у провину ОСОБА_1 , закінчене 14.08.2023, тобто вже під час дії ч. 6 ст. 481 МК України.
Враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, на переконання суду апеляційної інстанції, дослідивши усі докази в справі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_1 порушення митних правил, передбаченого ч. 6 ст. 481 МК України, та обґрунтовано визначив йому стягнення у виді штрафу в розмірі 170 000 (сто сімдесят тисяч) гривень, яке передбачене санкцією даної норми закону.
Таким чином, доводи захисника, які викладені в апеляційній скарзі і наведені ним в ході апеляційного розгляду справи щодо незаконності судового рішення жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, оскільки вони перевірялись місцевим судом, який дав їм правильну юридичну оцінку, а на думку апеляційного суду зводяться до довільної та суперечливої інтерпретації дійсних обставин справи та відповідних норм чинного законодавства і фактично спрямовані на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 481 МК України, шляхом закриття провадження у справі.
Законних підстав для скасування оскарженого судового рішення та закриття провадження у справі з мотивів яких просить апелянт, апеляційний суд не вбачає, а тому апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП,
ПОСТАНОВИВ
Поновити захиснику Стахову Андрію Олексійовичу строк на апеляційне оскарження постанови Любомльського районного суду Волинської області від 05 жовтня 2023 стосовно ОСОБА_1 .
Апеляційну скаргу захисника Стахова Андрія Олексійовича в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності,  ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) залишити без задоволення.
Постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 05 жовтня 2023 стосовно ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського 
апеляційного суду                                                                О. М. Клок