ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2024 року 

Справа № 711/5250/23		
Провадження № 22-ц/821/709/24		
Категорія: 306010000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Василенко Л. І.,
суддів: Карпенко О. В., Новікова О. М.,
секретаря – Мунтян К. С.,

учасники справи:
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди, у складі судді Позарецької С. М., повний текст рішення складений 12 лютого 2024 року, 

в с т а н о в и в :

В серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаною позовною заявою.
Позовна заява мотивована тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 і співвласником будинку, відповідно до положень Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку». Балансоутримувачем будинку є ОСББ «Фаворит-187». 24.05.2023 проведені загальні збори ОСББ «Фаворит-187», на яких були присутні член ревізійної комісії ОСББ «Фаворит-187» ОСОБА_2 . При цьому, сам позивач присутній на зборах не був, проте, від його імені був присутній і діяв його представник ОСОБА_3 який також проживає у будинку. Процес проведення зборів фіксувався на відеоносії: з боку ОСББ та з боку ОСОБА_3 .
Під час загальних зборів обговорювалися судові справи, які наявні в ОСББ «Фаворит-187» та ОСОБА_1 . Так, в процесі обговорення ОСОБА_2 підійшла до ОСОБА_3 та серед іншого гучно сказала фразу, яка стосувалася ОСОБА_1 : «…Він даже людину лобом вдарив. Ось свідєтєль, його вдарив…», що зафіксовано на обидва носії, якими фіксувалося проведення зборів.
Позивач також вказує, що під час загальних зборів, які відбулися 24.05.2023, вирішувалося й питання щодо включення ОСОБА_1 до складу ревізійної комісії ОСББ «Фаворит-187» і в результаті поширення такої недостовірної інформації членом ревізійної комісії – ОСОБА_2 , яка має авторитет серед співвласників, ОСОБА_1 не було обрано до складу ревізійної комісії ОСББ.
Крім того, зазначено, що не існує жодного рішення суду, яким би ОСОБА_1 було притягнуто до кримінальної відповідальності за нанесення легких тілесних ушкоджень щодо будь-якого з мешканців ОСББ «Фаворит-187»; жодна особа не зверталася із заявою про вчинення щодо нього такого кримінального правопорушення з боку ОСОБА_1 .
Позивач вважає, що відповідач здійснила поширення недостовірної інформації, яка стосується вчинення ОСОБА_1 кримінально караного діяння – нанесення ушкоджень іншій людині; вона поширила таку недостовірну інформацію на загальних зборах ОСББ «Фаворит-187» серед великої кількості людей, внаслідок чого позивач отримав репутацію людини, схильної до вчинення фізичного насильства; саме внаслідок поширення відповідачем недостовірної інформації, його не було обрано до складу ревізійної комісії об`єднання; поширення відповідачем вказаної інформації під час загальних зборів спричинило позивачу значний стрес, погіршення самопочуття; наявне кримінальне провадження щодо вчинення відповідачем аналогічних дій щодо позивача. На думку позивача, ОСОБА_2 має спростувати поширену нею недостовірну інформацію у такий же спосіб, у який її було поширено, тобто під час чергових загальних зборів, які відбудуться після набрання законної сили рішення на користь позивача.
Також у позовній заяві зазначено орієнтовний розрахунок судових витрат: сплачено при подачі позову судовий збір, а також позивачем понесені витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 6000 грн за складання позовної заяви. Крім того, повідомлено, що вартість участі представника позивача в судових засіданнях у даній справі становитиме, відповідно: 3000 грн за участь в 1 засіданні, всі інші види правової допомоги будуть оцінюватися з розрахунку 4000 грн за 1 годину роботи адвоката.
Таким чином, посилаючись на ст. 3, ч. 4 ст. 32, ст. 68 Конституції України, ст. ст. 23, 200, ч. 1 ст. 201, ст. ст. 275, 277, 280, 297, 299 ЦК України, позивач просив суд: визнати недостовірною інформацію, поширену 24.05.2023 ОСОБА_2 щодо ОСОБА_1 під час загальних - зборів ОСББ «Фаворит-187», а саме: «…Він даже людину лобом вдарив. Ось свідєтєль, його вдарив…» та зобов`язати спростувати таку інформацію на чергових загальних зборах ОСББ «Фаворит-187», які відбудуться після набрання рішенням законної сили; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 10000 грн; покласти на відповідача витрати, пов`язані із розглядом справи.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням  Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 лютого 2024 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що доводи сторони позивача про те, що потребує захисту його ділова репутація є безпідставними. Так, під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Встановлено, що ОСОБА_1 не був на час подій і не є головою правління, членом правління, головою та/чи членом ревізійної комісії ОСББ «Фаворит - 187». Відповідно, відсутні підстави вважати, що було порушене його немайнове право на недоторканність ділової репутації. Також, на переконання суду, вважати, що із-за повідомленої відповідачем інформації щодо подій, очевидцем яких вона була і, яка підтверджена показаннями свідків, допитаних в судовому засіданні - позивача не було обрано в члени ревізійної комісії ОСББ - підстав немає, оскільки відсутній причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та результатами голосування опитування співвласників цього ОСББ щодо введення ОСОБА_1 до складу ревізійної комісії (за - 2, проти - 144, рішення не прийнято), враховуючи додаток №3, який є невід`ємною частиною протоколу загальних зборів №20 від 24.05.2023.
За результатами розгляду справи, судом не встановлено всіх складових юридичного складу порушення прав позивача ОСОБА_1 , зокрема, що інформація відносно останнього була недостовірною, тобто такою, яка не відповідає дійсності, а також, що оспорювана інформація порушує його особисті немайнові права (завдає шкоди особистим немайновим благам, або перешкоджає позивачу повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право).
У задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, судом першої інстанції також відмовлено, так як вони є похідними від основних. Вирішено питання судових витрат. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції,  ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 лютого 2024 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції фактично встановив факт того що позивач наніс ОСОБА_4 тілесні ушкодження, тобто суд не лише не захистив прав позивача, а й фактично встановив юридичні факти, які можуть бути використані при розгляді інших справ. Таким чином, суд першої інстанції встановив факт того, що ОСОБА_1 було вчинено кримінальне правопорушення, а саме умисне нанесення легких тілесних ушкоджень. 
Скаржник зауважує, що поширена відповідачем недостовірна інформація виставила його в негативному світлі, з точки зору його моральних якостей, зазначена ситуація призвела до проблем в його житті, внесла додаткові складності, змінила звичайний уклад життя на певний період часу, а також змінила звичний душевний стан, викликаючи інтенсивні негативні емоції. Тому скаржник вважає, що розмір завданої моральної шкоди становить 10000 грн, які підлягають стягненню з відповідача, а також підлягають до стягнення понесені судові витрати.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанцій

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується даними інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.01.2023 №321204803 /а.с. 12-13/.
Відповідно до Статуту, ОСББ «Фаворит-187» створено власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 /а.с. 16-27/.
За інформацією голови правління ОСОБА_5 , що викладена у відповіді №16 від 03.09.2022 на адвокатський запит від 25.08.2022, станом на цю дату, ОСОБА_2 є членом ревізійної комісії ОСББ «Фаворит-187» /а.с. 14-15/.
За результатами опитування співвласників ОСББ «Фаворит-187» стосовно введення ОСОБА_1 у члени ревізійної комісії: підсумки головування: за – 2, проти – 144, рішення не прийнято, що підтверджується протоколом загальних зборів №20 від 24.05.2023 (відповідь голови правління ОСОБА_5 на адвокатський запит №24 від 08.06.2023.) /а.с. 28-29/.
Аналогічна інформація містить у протоколі №20 від 24.05.2023 з додатком №3, які досліджені судом під час розгляду справи /а.с. 48-52/.
Під час судового розгляду справи судом переглянуті відеозаписи подій 24.05.2023, що на флеш-накопичувачу (сріблястий) – відеозапис здійснював представник ОСОБА_6 на свій мобільний телефон за допомогою сусіда; на флеш-накопичувачу (золотистий) – відеозапис здійснювало ОСББ. Встановлено, що ОСОБА_2 , підійшовши до ОСОБА_3 , на його слова сказала йому: «Він …лобом людину (його) вдарив…» і вказала на ОСОБА_4 , який стояв поруч, як на особу, якому було завдано удар. Крім того, дехто із присутніх зазначив: «Ми всі бачили» /а.с. 32/.

Мотивувальна частина
Позиція Черкаського апеляційного суду

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності
Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, виходячи з наступного.
Статтею 3 Конституції України, ст. 297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його честі і гідності. Честь і гідність фізичної особи є недоторканними. У разі порушення цих прав фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її честі і гідності.
У ст. 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Статтею 201 ЦК України визначено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров’я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім’я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.  
Відповідно до Конституції України життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.
Згідно із ч. ч. 1, 4 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.
Відповідно до ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню, крім випадку неумисного повідомлення викривачем недостовірної інформації про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України «Про запобігання корупції» в порядку, передбаченому зазначеним Законом, яка підлягає спростуванню.
У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Водночас у п. 4 приведеної постанови судам роз`яснено, щопід поняттям «гідність» розуміється визнання цінності кожної людини як унікальної біопсихосоціальної цінності; з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) уявленням про добро і зло; під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.
У п. 19 даної постанови судам роз`яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.
Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Обов`язок доведення правдивості такої інформації покладається на особу, яка таку інформацію поширила.
Відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростування, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно зі ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.
Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 29.11.2017 у справі №6-639цс17, постанові Верховного Суду від 01.02.2018 у справі №757/33799/15-ц.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» зазначено, що необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
У свою чергу фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.
Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.
Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду у постановах від 01.02.2018 у справі №757/33799/15-ц та від 13.03.2019 у справі №918/233/18.
Позивачем стверджується те, що відповідачем відносно нього під час загальних зборів ОСББ «Фаворит-187», які проводились 24.05.2023, була розповсюджена недостовірна інформація про те, що він, начебто, вдарив людину лобом, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, за умови відсутності постановленого відносно нього вироку суду про вчинення ним кримінального правопорушення (нанесення тілесних ушкоджень іншій людині). Поширення такої інформації, на думку позивача, вплинуло на те, що його не було обрано членом ревізійної комісії ОССБ, спричинило значний стрес, погіршення самопочуття та створило репутацію людини, яка схильна до вчинення фізичного насильства.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що спірна інформація, яку 24.05.2023 висловила ОСОБА_2 , про те, що у червні 2021 року під час проведення загальних зборів ОСББ «Фаворит-187» мала місце подія, а саме, - стався конфлікт між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , внаслідок якого останній головою вдарив ОСОБА_4 , знайшла своє підтвердження, зокрема, показаннями свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 . У свою чергу свідок ОСОБА_8 показав, що 24.06.2021 на зборах бачив конфлікт між вказаними особами, штовханину між ними, які стояли один навпроти одного, хоча він не бачив ударів, враховуючи його розміщення стосовно цих осіб.
Водночас, проаналізувавши покази свідка ОСОБА_3 щодо інформації про нанесення удару ОСОБА_1 . ОСОБА_4 при подіях, які мали місце у червні 2021 року на загальних зборах співвласників ОСББ, суд першої інстанції дійшов висновку, що вони не спростовують інші досліджені докази, зокрема і показання інших свідків, які були допитані в судовому засіданні. Доводи ОСОБА_3 про те, що інформація, яку ОСОБА_2 повідомила йому стосовно ОСОБА_1 на загальних зборах від 24.05.2023, - вплинула на ділову репутацію останнього (необрання членом ревізійної комісії), суд вважав виключно суб`єктивною його думкою, з огляду на встановлені обставини та досліджені докази. При цьому свідок суду показав, що результати голосування відносно ОСОБА_1 , йому не відомі.
Отже, вказана у спірних правовідносинах інформація викладена відповідачем в якості факту і не є оціночними судженнями, оскільки підтверджується доказами, що були встановлені під час судового розгляду.
За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що висловлювання відповідача відносно позивача підтверджуються дослідженими доказами і, відповідно, мають під собою фактичне підґрунтя, що усуває підстави вважати таку інформацію недостовірною. При цьому, відповідач повідомила обставини, очевидцем яких вона безпосередньо була, а не вказувала на винуватість позивача у вчиненні того, чи іншого злочину.
Суд першої інстанції, враховуючи, що під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків дійшов вірного висновку про те, що ОСОБА_1 не був на час спірної подій і не є головою правління, членом правління, головою та/чи членом ревізійної комісії ОСББ «Фаворит - 187». Відповідно, відсутні підстави вважати, що було порушене його немайнове право на недоторканність ділової репутації. 
Також судом зроблено правомірний висновок про те, що відсутні підстави вважати, що із-за повідомленої відповідачем інформації щодо подій, очевидцем яких вона була і, яка підтверджена показаннями свідків, допитаних в судовому засіданні, - позивача не було обрано в члени ревізійної комісії ОСББ, оскільки відсутній причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та результатами голосування опитування співвласників цього ОСББ щодо введення ОСОБА_1 до складу ревізійної комісії (за – 2, проти – 144, рішення не прийнято), враховуючи додаток №3, який є невід`ємною частиною протоколу загальних зборів №20 від 24.05.2023.
Апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції, що не встановлено всіх складових юридичного складу порушення прав позивача ОСОБА_1 , зокрема, що інформація відносно останнього була недостовірною, тобто такою, яка не відповідає дійсності, а також, що оспорювана інформація порушує його особисті немайнові права (завдає шкоди особистим немайновим благам, або перешкоджає позивачу повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право).
Отже суд, встановивши, що позивач не довів факт поширення про нього недостовірної інформації, яка принижує його честь, гідність та ділову репутацію, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову в частині визнання інформації недостовірною.
Вірними також є висновки суду першої інстанцій щодо відмови у позовних вимог про спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди, так як дані вимоги є похідними від основних.
Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно із ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов’язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, від 25.06.2020 у справі №924/233/18).
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
З огляду на наведене, безпідставними є і доводи скаржника відносно того, що суд першої інстанції встановив факт того, що ОСОБА_1 було вчинено кримінальне правопорушення, а саме умисне нанесення легких тілесних ушкоджень, оскільки суд не застосовував кваліфікацію дій позивача, а виконуючи вимоги закону, допитавши свідків, переглянувши відеозаписи, встановив обставини, які підлягають доказуванню в даній категорії справ.
За своїм змістом решта доводів апеляційної скарги зводяться до повторень обгрунтувань позову, незгоди з рішенням суду першої інстанції, незгоди з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, тобто стосуються переоцінки доказів, яким була надана належна оцінка судом, і не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з’ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка.
Колегія суддів вважає, що в силу положень ч. 3 ст. 89 ЦПК України судом першої інстанції всебічно, повно та об’єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов’язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.
Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов’язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов’язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
При цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «РуїзТоріха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – залишити без задоволення.
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 лютого 2024року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України. 
Повний текст постанови складено 3 червня 2024 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О.В. Карпенко

О. М. Новіков