Справа № 161/11200/23 	Головуючий у 1 інстанції: Рудська С. М. 	
Провадження № 22-ц/802/438/24  	  Доповідач: Здрилюк  О. І.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
13 травня 2024 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Здрилюк О. І.,
суддів - Бовчалюк З. А., Карпук А. К.,
секретар судового засідання Ганжа М. І., 
з участю представника позивачки ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення страхового відшкодування та неустойки, за апеляційною скаргою позивачки ОСОБА_3 , поданою від її імені представником ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 лютого 2024 року,

                                         В С Т А Н О В И В :
У липні 2023 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом, який, уточнивши (а.с.52-60), мотивує тим, що 05.09.2020 між нею та відповідачем було укладено договір комплексного добровільного страхування майна та відповідальності його власників перед третіми особами на строк з 10.09.2020 по 09.09.2021.
Предметом договору страхування є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать закону та пов`язані із володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим майном (п. 4).
Згідно переліку, на страхування було передано майно, яке знаходиться у квартирі АДРЕСА_1 , внутрішнє оздоблення та основні конструкції (двері, вікна, стіни), загальною вартістю 458 300 грн.
15 червня 2021 року із-за невстановлених обставин відбулося затоплення квартири, унаслідок якого постраждало та було пошкоджено застраховане майно, тобто відбувся страховий випадок.
Оскільки під час настання страхового випадку у квартирі нікого не було, а вона перебувала з 25.05.2021 по 13.07.2021 за межами України, то не одразу дізналася про факт затоплення і не змогла у найшвидший після події час здійснити повідомлення страховику про настання страхового випадку та надіслати про це відповідну заяву.
Повідомлення страховику про страховий випадок відбулося 22.06.2021, а 24.06.2021 довіреною особою було подано страховику заяву про настання страхового випадку та проведення виплати страхового відшкодування.
13.07.2021 відповідач надіслав відмову у виплаті страхового відшкодування на підставі пп. 11.2.4 п. 11.2 Загальних умов страхування, у зв`язку із «неповідомленням або несвоєчасним повідомленням Страхувальником про настання страхового випадку або створення перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків».
Після отримання цієї відповіді вона звернулася до відповідача із заявою про повторний розгляд страхового випадку, який мав місце 15.06.2021 з обґрунтуванням причин поважності для задоволення вимог та виплати страхового відшкодування, на яку відповідач повідомив про необхідність подання нею додаткових документів, що нею і було виконано, але ні відповіді, ні страхової виплати від відповідача так і не отримала.
Вважає такі дії відповідача незаконними та такими, що порушують вимоги норм Цивільного кодексу України, Законів України «Про захист прав споживачів», «Про страхування», Правил страхування і Договору про страхування.
Згідно висновку від 06.09.2023 ринкова вартість збитків у зв`язку із залиттям квартири складає 37 062 грн.
Виплату страхового відшкодування відповідач мав здійснити 27.07.2021, а тому прострочення зобов`язання становить 780 днів, у зв`язку із чим відповідач має сплатити неустойку у розмірі 3% річних, як це передбачено Законом України «Про захист прав споживачів». 
Ураховуючи наведене, просила стягнути з відповідача на її користь 37 062 грн страхового відшкодування, 867 250,80 грн неустойки та відшкодувати судові витрати.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 лютого 2024 року в позові відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 від імені позивачки ОСОБА_3 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове – про задоволення позову.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач, посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.
У судовому засіданні представник позивачки апеляційну скаргу підтримав із наведених у ній підстав та просить її задовольнити.
Представник відповідача апеляційну скаргу заперечила та просить залишити її без задоволення.
Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно частково задовольнити, а рішення суду скасувати з таких підстав.
Відмовляючи у позові, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачка порушила приписи п. п. 5.1.2.3, 7.11, 8.1.1, 8.1.2, 12.2.2 Загальних умов договору страхування, а саме: не повідомила страховика про використання майна не для постійного проживання, залишила майно без нагляду більше ніж на 1 місяць, а також без поважних причин, несвоєчасно повідомила страховика про страховий випадок; не надала будь-яких доказів, які підтверджують дійсні обставини та причини залиття її квартири, зокрема акту про залиття, а тому відповідач на підставі п. п. 11.2.4, 11.2.5, 11.2.9 Загальних умов договору страхування, п. 5 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про страхування» об`єктивно правомірно відмовив у виплаті їй страхового відшкодування.
Проте, до такого висновку суд дійшов помилково, з неповним дослідженням наданих сторонами доказів та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Згідно зі статями 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно зі статтею 979 ЦК України (тут і далі у редакції на дату укладення договору страхування), за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 980 ЦК України).
Відповідно до вимог п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 988 ЦКУ страховик зобов`язаний:
2) протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові;
3) у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.
Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору.
Страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором (п. 5 ч. 1 ст. 989 ЦКУ).
Згідно зі статтею 990 ЦКУ страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.
Підстави та умови для відмови від здійснення страхової виплати визначено у статті 991 ЦКУ. Зокрема, страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі:
1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов`язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації;
2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного кримінального правопорушення, що призвів до страхового випадку;
3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об`єкт страхування або про факт настання страхового випадку;
4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала;
5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків;
6) наявності інших підстав, встановлених законом.
Договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону.
Рішення страховика про відмову здійснити страхову виплату повідомляється страхувальникові у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.
Судом встановлено, що 05.09.2020 між ОСОБА_3 і ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» було укладено договір комплексного добровільного страхування майна та відповідальності його власників перед третіми особами за програмою «Квартира. Будинок. Дача» № FHC.063750 (далі – Договір страхування) зі стоком дії з 10.09.2020 по 09.09.2021. Також сторонами підписано Загальні умови страхування (т.1 а.с.11-18).
Згідно з п. 4 предметом договору страхування є майнові інтереси Страхувальника, які не суперечать закону і пов`язані із: володінням, користуванням і розпоряджанням застрахованим за цим договором майном та понесенням додаткових витрат при настанні страхового випадку (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
Сторонами визначено перелік майна, що передається на страхування, серед якого майно у квартирі, основні конструкції (двері, вікна, стіни), і внутрішнє оздоблення (а.с.11-зворот).
Місце страхування – АДРЕСА_2 (п. 6).
Застраховано тип нерухомого майна «Квартира» (п. 7).
Пунктами 8.1 і 8.1.2 визначено, що в частині страхування майна страховим випадком є факт понесення збитків внаслідок пошкодження, знищення чи втрати застрахованого майна внаслідок подій (страхових ризиків) в рамках Програми «Маєток».
Визначено по кожній категорії застрахованого майна певну страхову суму. Так, страхову суму по внутрішньому оздобленню визначено у розмірі 100 000 грн, безумовна франшиза 2 000 грн (п. 10). 
Страхувальником і вигодонабувачем є позивачка (п. п. 2, 3).
Судом встановлено, що 15.06.2021 мав місце страховий випадок – затоплення квартири, унаслідок якого було пошкоджено застраховане майно.
Зазначена обставина підтверджується актом № 1 про наслідки залиття квартири від 15.06.2021, складеним комісією у складі голови і членів правління ОСББ та звітом про результати огляду майна від 30.06.2021, складеним аварійним комісаром за замовленням відповідача (т.1 а.с.28, 29).
Згідно вимог п.п. 8.1.1 п. 8.1 Загальних умов страхування, при настанні події, що має ознаки страхового випадку, Страхувальник зобов`язаний негайно, але не пізніше 24 годин, повідомити Страховика про настання страхового випадку за визначеними номерами телефону; протягом 3 робочих днів, враховуючи той день, коли йому стало відомо або мало стати відомим про подію, яка має ознаки страхового випадку, письмово або іншим документальним способом (факсом, телеграмою тощо) сповістити про це Страховика або його уповноваженого представника.
Відповідно до п.п. 11.2.4 п. 11.2 Загальних умов договору підставами для відмови Страховика у виплаті страхового відшкодування є неповідомлення або несвоєчасне повідомлення Страхувальником про настання страхового випадку або створення Страховику перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків. 
Про страховий випадок, який мав місце 15.06.2021 позивачка повідомила відповідача 22.06.2021, а письмову заяву подала 24.06.2021 (т.1 а.с.26).
Із відповіді відповідача від 13.07.2021 вбачається, що єдиною підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є п.п. 11.2.4 п. 11.2 Загальних умов договору, а саме – несвоєчасне повідомлення Страхувальником про настання страхового випадку, про що підкреслено відповідачем, оскільки цей підпункт фактично складається із двох різних підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування (т.1 а.с.19).
21.07.2021 позивачка надала відповідачу пояснення про наявність поважних причин щодо строків повідомлення нею про страховий випадок і просила переглянути рішення про відмову у виплаті коштів (т.2 а.с.15).
Відповідач у відповіді на цю заяву-пояснення зазначив про необхідність надати додаткові документи (т.1 а.с.20).
Позивачка цю вимогу виконала, але відповідач іншої відмови або задоволення заяви не здійснив.
Таким чином, суд має з`ясовувати лише єдину обставину правомірності відмови у виплаті коштів, яка зазначена відповідачем – це несвоєчасне повідомлення Страхувальником про настання страхового випадку.
Усі інші обставини, про які відповідач зазначає у відзиві на позовну заяву та у відзиві на апеляційну скаргу – не тільки не підтверджуються та не передбачені умовами укладеного сторонами договору страхування по типу «Квартира» програми «Маєток», а й не зазначені у відмові у виплаті страхового відшкодування.
Умови будь-якого договору повинні відповідати нормам чинного на дату їх укладення законодавства.
Так, п.п. 11.2.4 п. 11.2 Загальних умов договору не у повній мірі відповідає вимогам п. 5 ч. 1 ст. 991 ЦК України, згідно з яким страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку…
Поважні причини повідомлення позивачкою відповідача про страховий випадок не 15.06.2021 та подання заяви не 17.06.2021, а 22.06.2021 та 24.06.2021 відповідно є її відсутність на дату настання страхового випадку в Україні, що підтверджується відповідними відмітками у її закордонному паспорті громадянина України (т.1 а.с.21-25). 
Крім того, апеляційний суд ураховує незначний строк такого несвоєчасного повідомлення.
Відповідачу була надана можливість через свого аварійного комісара оглянути квартиру, про що свідчить відповідний страховий акт (звіт) від 30.06.2021.
Страховий акт складено страховиком через уповноважену ним особу ОСОБА_4 .
Разом із тим, відповідач не надав суду розрахунку збитків, здійснених ним на підставі цього страхового акта.
Посилання на передачу страхової справи в архів та її знищення після повномасштабного вторгнення росії в Україну – відхиляються апеляційним судом, оскільки частину документів з цієї страхової справи у паперовому вигляді, на власний розсуд вибираючи які, відповідач надавав суду.
Акту передачі в архів саме цієї страхової справи у паперовому вигляді не надано.
Як і не надано належного, допустимого і достовірного доказу про відсутність цієї страхової справи у відповідача в електронному вигляді.
Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає належним, допустимим і достовірним доказом наданий позивачкою звіт про оцінку нанесених збитків, виконаний оцінювачем ОСОБА_5 , згідно висновку якого розмір збитків внаслідок затоплення квартири становить 37 062 грн (т.1 а.с.61-84).
Після роз`яснення апеляційним судом норм ст. 12 ЦПК України, відповідач не надав свого розрахунку збитку і не заявив клопотання про призначення експертизи у цій справі.
Договором страхування сторонами узгоджено безумовну франшизу – 2 000 грн.
У п. 77 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про страхування» визначено, що франшиза – це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування та/або законодавством.
Ураховуючи наведене, на користь позивачки необхідно стягнути страхову виплату за мінусом франшизи, а саме у розмірі 35 062 грн (37 062 – 2 000).
Разом із тим, апеляційний суд дійшов висновку, що у цій справі не підлягають застосуванню вимоги ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» в частині нарахування неустойки у розмірі 3% за кожен день прострочення за 780 днів, як про це зазначила позивачка.
Сторонами у п.п. 7.4.2 п. 7.4 узгоджено розмір неустойки за несвоєчасне здійснення страхової виплати, який становить 0,01% відповідної суми за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення платежу.
Ця умова договору була дійсною на весь строк дії договору і позивачкою не оспорювалася.
Ураховуючи наведене, із відповідача необхідно стягнути неустойку, розмір якої, з урахуванням вимог п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України за 365 днів становить 1 281,15 грн (3,51 /0,01% від 35 062/ х 365).
Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції про відмову в позові зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового судового рішення.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).
Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
Позивачкою надано укладений з адвокатом договір про надання правової допомоги від 05.06.2023, у якому узгоджено фіксовану суму гонорару 30 000 грн, акт прийому наданих послуг з професійної правничої допомоги від 12.02.2024, у якому зазначено перелік кожної послуги на суму 30 000 грн та квитанцію від 05.06.2023 про сплату 30 000 грн за цим договором. 
Судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ЦПК).
Оскільки до задоволення підлягають вимоги позивачки у загальному розмірі 36 343,15 грн (35067 + 1 281,15), що становить 4,02% від заявлених вимог, то на користь позивачки необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 206 грн.
При зверненні до суду з ціною позову 901 312,80 грн (37 062 + 867 250,80) відповідно до пп. 1, 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» фізичною особою підлягав оплаті судовий збір у розмірі 9 043,13 грн за подання позовної заяви і 13 564,70 грн за подання апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Ураховуючи наведене, з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 908 грн 83 коп, з яких 363,53 грн за подання позовної заяви і 545,30 грн за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд
                                      П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_3 , подану від її імені представником ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 лютого 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов задовольнити частково.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_3 35 062 (тридцять п`ять тисяч шістдесят дві) грн страхового відшкодування, 1 281 (одну тисячу двісті вісімдесят одну) грн 15 коп неустойки та 1 206 (одну тисячу двісті шість) грн витрат на професійну правничу допомогу.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» в дохід держави 908 (дев`ятсот вісім) грн 83 коп судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  

Головуючий – суддя

Судді