УХВАЛА
 
17 червня 2024 року
м. Київ
справа № 372/4830/23
провадження № 61-7764ск24
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Осіяна О. М. розглянув касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на рішення Обухівського районного суду Київської області від 02 лютого 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 квітня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі - ТОВ «Діджи Фінанс») звернулося до суду з зазначеним позовом, в якому  просило стягнути з ОСОБА_1 грошові кошти, що нараховано на підставі статті 625 ЦК України у розмірі 2 331 910,92 грн, з яких: інфляційне збільшення у розмірі 1 865 408, 54 грн; 3% річних у розмірі 466 502,38 грн. 
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 02 лютого 2024 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 24 квітня 2024 року, у задоволенні позову ТОВ «ДіджиФінанс» відмовлено.
У травні 2024 року ТОВ «ДіджиФінанс» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просило зазначені судові рішення скасувати й ухвалити нове судове рішення про задоволення позову ТОВ «ДіджиФінанс».
Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішення питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне. 
Абзацом першим частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених                          частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Як на підставу касаційного оскарження, як вбачається з тексту касаційної скарги, заявник, посилається на пункти 1 та 3 частини другої статті 389 ЦПК України, зазначаючи, при цьому, постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18, постанову Вищого господарського суду України від 05 квітня 2016 року у справі № 914/3205/15, постанову Верховного суду України від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, постанови Верховного Суду від 28 вересня 2021 року у справі № 759/4755/19, від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19 тощо, однак подана касаційна скарга не містить чіткої норми права щодо якої відсутній висновок її застосування із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи, що унеможливлює вирішення питання про відкриття касаційного провадження.
У випадку визначення підставою касаційного оскарження судового рішення пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити вказівку на норму права щодо якої відсутній висновок та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 12 листопада 2020 року у справі № 904/3807/19.
Саме по собі посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах без зазначення конкретної норми права, та яку, як на думку заявника, не застосував або застосував неправильно апеляційний суд, не дає підстав для відкриття касаційного провадження на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України.
У зв`язку із наведеним, заявнику необхідно надати уточнену касаційну скаргу, з визначенням передбачених (передбаченої) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав); надати копії касаційної скарги з доданими до неї документами відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, якщо така скарга та додані матеріали подаються до суду в електронній формі через електронний кабінет. У разі подання скарги та доданих матеріалів в електронній формі через електронний кабінет до неї додаються докази надсилання її копії та копій доданих матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу. 
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.
Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення її недоліків.
Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на рішення Обухівського районного суду Київської області від 02 лютого 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 квітня 2024 року залишити без руху. 
Надати для усунення зазначених вище недоліків касаційної скарги строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї  ухвали.  
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.  
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                        О. М. Осіян