П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  600/252/24-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Боднарюк Олег Васильович   
Суддя-доповідач -  Сапальова Т.В.   
23 квітня 2024 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сапальової Т.В. 
суддів:  Ватаманюка Р.В.  Капустинського М.М. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Надольна М.С., 
представника позивача: Войцеховської Н.Я.,  
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Українська залізниця” на ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 18 січня 2024 року у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства “Українська залізниця” до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Чернівецької міської ради Мар" ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулось в Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Чернівецької міської ради Мар`ян Тетяни Ярославівни, в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Чернівецької міської ради Мар`ян Тетяни Ярославівни від 03.01.2024 року №70998437, про відмову в проведенні реєстраційних дій;
- зобов`язати Державного реєстратора прав на нерухоме майно Чернівецької міської ради Мар`ян Тетяни Ярославівни зареєструвати об`єкт нерухомості з реєстраційним номером 522957073101, що розташований по вул.Заводська, 47-Б в м.Чернівці Чернівецької області за суб`єктом Акціонерне товариство "Українська залізниця",  стягнути з відповідача судові витрати.
Відповідно до ухвали Чернівецького окружного адміністративного суду від 18 січня 2024 року у відкритті провадження відмовлено на підставі п.1 ч.1 ст.170 КАС України.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Від відповідача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги позивача та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.
В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд задовольнити її.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, з урахуванням наступного.     
Згідно із частиною 1 статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Пунктом 7 частини 1 статті 4 КАС визначено, що суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте, сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
При цьому, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Таким чином, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права на об`єкт нерухомого майна, то спір стосується цивільного права і за суб`єктним складом сторін має розглядатися за правилами цивільного (господарського) судочинства.
Зі змісту позовної заяви встановлено, що позивач не погоджується з бездіяльністю Державного реєстратора прав на нерухоме майно Чернівецької міської ради ОСОБА_2 , що виявилася у  прийнятті рішення про відмову у вчиненні реєстраційних дій, а саме реєстрації об`єкта нерухомості за визначеною адресою із вчиненням запису про власника майна.
У рішенні про відмову в проведенні реєстраційних дій №70998437 від 03.01.2024  зазначено, що в Реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на об`єкт нерухомого майна за №522957073101, що розташований по вул.Заводська, 47-Б в м.Чернівці Чернівецької області, зареєстровано 09.12.2014 та належить власнику - Державі в особі Міністерства інфраструктури України.  При цьому, підставою відмови у проведенні реєстраційних дій є неподання позивачем документів, що підтверджують зміну власника майна з Держави в особі Міністерства інфраструктури України на АТ "Українська залізниця".
Отже, позовні вимоги в цій справі стосуються питання правомірності відмови у вчиненні реєстраційних дій на користь позивача щодо об`єкту нерухомого майна, встановлення  передбачених законом підстав  у заявника на вчинення державним реєстратором відповідних реєстраційних дій, встановлення власників, інших правонабувачів щодо нерухомості, перевірки правочинів  і можуть впливати на майнові права та інтереси інших осіб, щодо яких міститься інформація у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, тому розгляд і вирішення заявлених позовних вимог повинно відбуватись з перевіркою дотримання сторонами спору  законодавства, яким врегульовано приватноправові відносини. 
Правовідносини, що склалися між сторонами, вимагають перевірки обставин, які не можуть бути предметом спору в адміністративному судочинстві, оскільки в цьому випадку присутні елементи спору про право, тобто встановлення  прав та інтересів заявника та інших осіб, а також обставин набуття права власності.
Даний спір не підлягає вирішенню за правилами розгляду адміністративної справи, оскільки потребує оцінки правомірності не лише оскаржуваного рішення на предмет дотримання процедури його прийняття, але й перевірки  відповідності заявленого до реєстрації  права власності, іншого речового права  на об`єкт нерухомого майна та його  підтвердження заявником. 
Згідно з  матеріалами справи спірні правовідносини у цій справі пов`язані з необхідністю захисту права на об`єкт нерухомого майна, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовна заява у справі не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Зазначені висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі №826/9341/17.
Частина 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Відповідно до частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.
Щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності (ч.4 ст. 136 ГК України).
Отже, спори про визнання незаконними та скасування рішень реєстратора (в даному випадку державного реєстратора) про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно, розглядаються за правилами господарського судочинства.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Враховуючи, що позовні вимоги в цій справі є похідними при вирішенні судом питання щодо правомірності набуття права власності на об`єкт нерухомого майна і можуть впливати на майнові права та інтереси третіх осіб, суд апеляційної інстанції, незважаючи на участь у спорі суб`єкта владних повноважень, дійшов висновку, що цей спір не є публічно-правовим та не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм  процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Українська залізниця” залишити без задоволення, а ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 18 січня 2024 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття відповідно до ч.1       ст.325 КАС України       та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підстав, передбачених       ч.4       ст.328 КАС України.
Згідно з ч.1       ст. 329 КАС України       касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Постанова суду складена в повному обсязі   06 травня 2024 року.

Головуючий	 	 	Сапальова Т.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Ватаманюк Р.В.    Капустинський М.М.