УХВАЛА
 
20 червня 2024 року
 
м. Київ
 
справа № 2-1850/11
провадження № 61-5722св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,
 
учасники справи:
позивачка - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
треті особи: Галицька районна адміністрація Львівської міської ради, Львівська міська рада,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 01 листопада 2022 року у складі судді Юрківа О. Р. та постанову Львівського апеляційного суду від  06  березня  2023  року у складі колегії суддів: Ванівського О. М., Цяцяка Р. П., Шеремети Н. О.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і судових рішень
 
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , за участі третіх осіб: Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, Львівської міської ради про встановлення порядку користування земельною ділянкою.
 
Позов ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що їй на праві власності належить 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 22 листопада 1972 року. Відповідно до свідоцтва про право власності на будівлі від 06 серпня 1954 року № НОМЕР_3, домоволодіння по АДРЕСА_1 повністю належало ОСОБА_8 . В подальшому, ОСОБА_8 продала 1/2 частини будинку ОСОБА_9 . Після цього, 04 червня 1959 року співвласники будинку уклали між собою договір конкретного користування будинком з якого вбачається, що в користування ОСОБА_8 перейшла частина будинку, яка складається з чотирьох кімнат на другому поверсі та однієї кухні на першому. З даного договору можна зробити висновок, що співвласники (кожному з яких належала частини будинку) фактично досягли згоди щодо належності кожному з них конкретної частки в будинку. Таким чином, у власності ОСОБА_8 залишились всі приміщення на другому поверсі.
 
ОСОБА_1 зазначала, що 22 листопада 1972 року ОСОБА_8 продала їй  частини житлового будинку АДРЕСА_1 . Позивачка зазначала, що перед укладенням даного договору ОСОБА_8 звернулась з письмовою заявою до нотаріальної контори, яка в подальшому посвідчила договір. В цій заяві ОСОБА_8 вказала про те, що вона хоче оформити договір купівлі-продажу належних їй на праві власності 2-х кімнат і коридору на другому поверсі жилого будинку АДРЕСА_1 , вказаних на поверховому плані МБТІ від 3/9 1970 року під № 1-6, площею 11,00 кв. м, № 1-7, площею 3,80 кв. м, № 1-8, площею 13,80 кв. м з відповідною частиною горища і підвалу. ОСОБА_1 зазначала, що з 1972 року по даний час вона проживає та використовує саме ці кімнати та приміщення.
 
Відповідно до рішення Львівської міської Ради депутатів трудящих від 22 березня 1954 року № 390 г за будинком АДРЕСА_1 , що знаходиться в особистому користуванні ОСОБА_8 залишено в користуванні присадибну ділянку площею 1 450,00 кв. м.
 
Враховуючи те, що згоди між співвласниками щодо порядку користування спірною земельною ділянкою не досягнуто, ОСОБА_1 вирішила звернутись за захистом свого права до суду.
 
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 01 листопада 2022 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 06 березня 2023 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено за безпідставністю позовних вимог.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, керувався тим, що позивачем не надано правовстановлюючих документів, якими підтверджується право користування співвласниками будинку АДРЕСА_1 земельною ділянкою площею 1 778,00 кв. м, а до повноважень суду не належить право виділення/надання земельної ділянки користувачам, шляхом встановлення порядку користування нею між співвласниками будинковолодіння в більших розмірах.
 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи
 
ОСОБА_1 у квітні 2023 року звернулася засобами поштового зв`язку до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Галицького районного суду м. Львова від 01 листопада 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 06 березня 2023 року, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані судові та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.
 
Як на підставу касаційного оскарження  ОСОБА_1 посилається на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права, зокрема неврахування правових висновків, висловлених у постановах Верховного Суду України від 23 травня 2019 року у справі № 922/3707/17, від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17, від 27 лютого 2018 року у справі № 925/1121/17, від 17 квітня 2019 року у справі № 916/675/15, від 20 травня 2020 року у справі № 303/6974/16-ц, від 05 лютого 2020 року у справі № 497/1137/17 та постановах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-841цс16, від 01 листопада 2017 року у справі № 6-2454цс16 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Також заявниця посилається на порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункти 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
У квітні 2023 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду звернення, в якому просила долучити копії документів до матеріалів справи. Вказане звернення задоволенню не підлягає з огляду на те, що вирішення питання про дослідження та долучення доказів виходить за межі компетенції суду касаційної інстанції, визначеної в частині першій статті 400 ЦПК України.
 
У листопаді 2023 року до Верховного Суду надійшли заяви ОСОБА_10 про зупинення провадження до вступу правонаступника, яка обґрунтована тим, що 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 померла. На підтвердження факту її смерті заявниця надала суду копію свідоцтва про смерть, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України 09 жовтня 2023 року серії НОМЕР_1 . Також, на підтвердження того, що ОСОБА_1 є матір`ю заявниці надає свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 видане 13 липня 1979 року.
 
У травні 2024 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку надійшла заява ОСОБА_10 про залучення її до участі у справі як правонаступника позивачки ОСОБА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та поновлення касаційного провадження у справі № 2-1850/11.
 
Станом на момент розгляду справи відзиви на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходили.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 21 квітня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 01 листопада 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 06 березня 2023 року передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю.  
 
Ухвалою Верховного Суду від 10 червня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 з підстав визначених пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України; витребувано із Галицького районного суду м. Львова матеріали справи № 2-1850/11; надано учасникам справи строк для подання відзиву.  
 
У травні 2023 року матеріали справи № 2-1850/11 надійшли до Верховного               Суду.  
 
Ухвалою Верховного Суду від 09 листопада 2023 року заяви ОСОБА_10 про  зупинення провадження у справі № 2?1850/11 задоволено. Касаційне провадження у справі № 2?1850/11 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 01 листопада 2022 року та постанову  Львівського апеляційного суду від 06 березня 2023 року зупинено до вирішення питання про залучення до участі у справі правонаступників позивачки ОСОБА_1 .
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.
 
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України, у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду.
 
УХВАЛИВ:
 
Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , за участі третіх осіб: Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, Львівської міської ради про встановлення порядку користування земельною ділянкою, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 01 листопада 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 06 березня 2023 року призначити до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на 26 червня 2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:	І. Ю. Гулейков	
 	Р. А. Лідовець	
 	Д. Д. Луспеник