КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2024 року                                                                                                          місто Київ
єдиний унікальний номер справи: 753/2506/23
номер провадження: 22-ц/824/6050/2024
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),
суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А., 
за участю секретаря - Мазурок О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Бондарчук Інни Олексіївни на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 20 липня 2023 року у складі судді Каліушка Ф.А., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю, як дружини та чоловіка без реєстрації шлюбу в фактичних шлюбних відносинах, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності,
В С Т А Н О В И В:
У лютому 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 , у якому просила:  встановити факт спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім`єю, як дружини та чоловіка без реєстрації шлюбу за період часу, починаючи з 01 січня 2004 року по 28 листопада 2009 року; визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; визнати право власності за ОСОБА_2 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 29 червня 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.
07 липня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Бондарчук І.О. звернулась до суду першої інстанції із заявою, в якій просила ухвалити додаткове рішення у даній справі, згідно з яким стягнути з позивачки ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 15 000 грн 00 коп.
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 20 липня 2023 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Бондарчук І.О. про ухвалення додаткового рішення відмовлено.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що у пункті 1 додаткової угоди №1 до договору про надання правової допомоги від 19 квітня 2023 року передбачено, що вартість правової допомоги буде визначатись актами наданої правової допомоги. Однак в матеріалах справи відсутні акти наданої правової допомоги, як і відсутній детальний опис робіт (наданих послуг), що в свою чергу не дає суду встановити обсяг наданих адвокатом послуг та встановити їх вартість.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Бондарчук І.О. подала апеляційну скаргу, у якій просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000 грн 00 коп., посилаючись невідповідність  висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції, фактичним обставинам справи, неправильність оцінки доказів та порушенням судом норм матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що під час укладення договору сторони є вільними у виборі умов договору, на власний розсуд та за взаємною згодою визначають умови, порядок розрахунків і платежів. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Вказує, що у випадку погодження сторонами договору у пункті 2 додаткової угоди гонорару у вигляді погодинної оплати, то після отримання рішення суду у даній справі, виникла б необхідність у складанні та підписанні акту із зазначенням виду робіт та розрахунку вартості надання правової допомоги. Проте у пункті 2 додаткової угоди сторони погодили отримання адвокатом гонорару за правовий супровід справи за позовом ОСОБА_2 про встановлення факту проживання сім`єю, визнання права власності за весь час її розгляду в Дарницькому районному суді міста Києва до моменту отримання рішення суду, у фіксованому розмірі, що позбавило необхідності готувати акт.
Також вказує, що витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного Суду.
Представник ОСОБА_2 - адвокат Слободян В.І. подала відзив на апеляційну скаргу, в якій заперечує щодо задоволення апеляційної скарги, посилаючись на те, що представник відповідача не надала суду детального опису наданих послуг, розрахунків витрати, інших документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги. Також вказує, що ненадання передбачених ЦПК України доказів унеможливлює перевірку обґрунтованості витрат на їхню пропорційність до предмету спору та  позбавляє позивача можливості спростувати ймовірну не співмірність витрат на правничу допомогу.
Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які з`явилися з судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 12 ч.3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (ст.134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст.137 ЦПК України);                          3) розподіл судових витрат між сторонами (ст.141 ЦПК України).
Згідно зі ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з положеннями пункту 4 ст.1, ч.ч.3, 5 ст.27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.
Пунктом 9 ч.1 ст.1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
 
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до ст.19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (див. пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (див. пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (див. пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).
Згідно з ч.1 ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
З матеріалів справи вбачається, що при поданні відзиву на позовну заяву представником відповідача було наведено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які відповідач поніс і очікує понести з розглядом даної справи та який складає                         15 000 грн 00 коп. На підтвердження надання професійної правничої допомоги представником відповідача до суду подані такі докази: копія договору про надання правової допомоги від 19 квітня 2023 року, який укладений між адвокатом Бондарчук І.О. та ОСОБА_1 ; копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю;  ордер на надання правничої (правової) допомоги.  
07 липня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Бондарчук І.О. звернулась до суду першої інстанції із заявою, в якій просила ухвалити додаткове рішення у даній справі, згідно з яким стягнути з позивачки ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 15 000 грн 00 коп.
Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги та додаткову угоду від 19 квітня 2023 року з адвокатом Бондарчук І.О. Зазначає, що оплата правової допомоги адвоката відповідно до ст.133 ЦПК України є судовими витратами та відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з позивачки на користь ОСОБА_1 , орієнтовний розмір яких складав 15 000 грн 00 коп., про що було вказано у відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 . Вказує, що ці витрати підтверджуються договором про надання правової допомоги від 19 квітня 2023 року та додатковою угодою №1 від 19 квітня 2023 року до цього договору.
Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі                   № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зроблено висновок, що: «Гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.
У пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) зроблено висновок, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
У відповідності до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до пункту 3.1 договору про надання правової допомоги від 19 квітня 2023 року, який укладений між адвокатом Бондарчук І.О. та ОСОБА_1 , вартість правової допомоги (гонорар адвоката) та порядок розрахунків за її надання заявнику, визначається сторонами в додаткових угодах (додатках), що є невід`ємними частинами  цього договору та актами наданої правової допомоги. 
Згідно з пунктом 1 додаткової угоди №1 до договору про надання правової допомоги від 19 квітня 2023 року, сторони договору погодили, що вартість правової допомоги буде визначатись актами наданої правової допомоги. 
Установивши, що в матеріалах справи відсутній вказаний акт про обсяг наданої правової допомоги та її вартість, як і відсутній детальний опис робіт (наданих послуг), колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що  відсутність вказаних документів не дає суду можливості встановити обсяг наданих адвокатською компанією послуг та встановити їх вартість та, відповідно, правильно відмовив у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Таким чином ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для її скасування при апеляційному розгляді не встановлено.
Доводи апеляційної скарги про те, що сторонами погоджено отримання адвокатом гонорару за правовий супровід даної справи у фіксованому розмірі, що позбавило необхідності складати акт  наданої правової допомоги, відхиляються колегією суддів, з огляду на положення пункту 1 додаткової угоди №1 до договору про надання правової допомоги від 19 квітня 2023 року, яким визначено беззаперечну умову щодо складання акту за результатами надання правової допомоги у межах даної справи.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не врахував правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах по справах №923/560/17, №329/766/18, №178/1522/18, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони не є релевантними правовідносинам, що склалися між сторонами у даній справі. 
Так, на відміну від вказаних вище заявником постановах Верховного Суду, у даній справі відмовлено у задоволенні заяви про  стягнення судових витрат з тих підстав, що стороною відповідача не надано суду акт про обсяг наданої адвокатом правової допомоги і її вартість, а також відсутній детальний опис робіт (наданих послуг), що  унеможливлює встановити обсяг наданих адвокатом послуг та встановити їх вартість, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони із застосуванням принципу співмірності, передбаченого у ч.4 ст.137 ЦПК України.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому цю ухвалу відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,  
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бондарчук Інни Олексіївни залишити без задоволення.
Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 20 липня 2023 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 21 червня 2024 року 
 
Головуючий
 
Судді: