ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

10 червня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 160/7264/23	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чабаненко С.В. (доповідач),
                               суддів:  Білак С.В., Юрко І.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.09.2023 року в адміністративній справі №160/7264/23 (головуючий суддя І першої інстанції – Боженко Н. В.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,-
          
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви від 20.04.2023 року, просив:
- визнати протиправним та скасувати пункт 115 наказу № 243 від 06 листопада 2022 року Військової частини НОМЕР_1 про виключення ОСОБА_1 із списків особового складу та всіх видів забезпечення;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 на посаді, начальника 2 радіостанції інформаційно-телекомунікаційного вузла Військової частини НОМЕР_1 з 06 листопада 2022 року.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.09.2023 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії – відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не обгрунтував відхилення або не прийняття доказів, які наявні в матеріалах справи, що підтверджують ознайомлення позивача з наказом від 06.11.2022 року № 243 лише за його вимогою 28 березня 2023 року. Доказів ознайомлення позивача з оскаржуваним наказом до вказаної дати, відповідачем не надано. Також, не було враховано, що позивач проходить службу за контрактом, який було укладено 11 січня 2022 року, згідно з п. 9 якого, його умови можуть бути змінені або доповнені тільки за згодою сторін у письмовій формі. У спірному наказі зазначено, що позивач справи та посаду здав 06.11.2022 і вибув для подальшого проходження військової служби в окремому розпорядженні командира НОМЕР_2 окремої штурмової бригади Сухопутних військ Збройних Сил України. Однак, відповідачем не надано доказів здавання справ та посади, зокрема, відповідних актів, затверджених старшим командиром, як це передбачено ст. 64 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України. До теперішнього часу позивачу як військовослужбовцю не відомий його правовий статус, враховуючи, що на звернення, додані до позовної заяви, він жодної відповіді не отримав.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в обгрунтування якого зазначено про відсутність підстав щодо порушення процедури складання та прийняття оскаржуваного наказу. 
Позивач проходив військову службу на посаді начальника 2 радіостанції інформаційно-телекомунікаційного вузла Військової частини НОМЕР_1 , прибув на підставі указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24.02.2022 року № 69/2022 року «Про загальну мобілізацію». Згідно наказу Головнокомандувача Збройних Сил України від 03.10.2022 року № 455-РС відповідно до пункту 116 Положення про проходження громадянами України служби у Збройних Силах України та Директиви Головнокомандувача Збройних Сил України від 28.07.2022 року №168/дск, старшого сержанта ОСОБА_1 начальника 2 радіостанції інформаційно-телекомунікаційного вузла Військової частини НОМЕР_1 увільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_3 . 06.11.2022 року наказом № 243 командира Військової частини НОМЕР_1 позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення Військової частини НОМЕР_1 , з котлового забезпечення 07.11.2022 року, позивач вважається таким, що справи та посаду здав 06.11.2022 року і вибув для подальшого проходження військової служби в розпорядженні командира НОМЕР_2 окремої штурмової бригади Сухопутних військ Збройних Сил України. 
Таким чином, дії відповідача по складанню оскаржуваного наказу було вчинено на виконання обов`язкового для виконання відповідачем кадрового рішення вищого командира-начальника. Процес складання та прийняття наказу Головнокомандувача Збройних Сил України від 03.10.2022 року № 455-РС позивачем у позовній заяві не оскаржувався, під час прийняття оскаржуваного судового рішення вказані обставини не були предметом судового розгляду. Зазначений наказ Головнокомандувача збройних Сил України до цього часу не скасований та діє у відношенні до позивача на теперішній час.
Крім того, відповідачем зазначено, що наказ Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 03 жовтня 2022 року № 455-РС про переведення позивача у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_3 , наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 243 від 06.11.2022 року, були винесенні в умовах воєнного стану.
Згідно з абзацом 2 пункту 257 Положення № 1153/2008 для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог пунктів 85, 87 цього Положення, а призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 цього Положення.
Таким чином, військовослужбовці можуть бути направлені для подальшого проходження військової служби з одного військового формування до іншого з виключенням із списків особового складу формування, з якого вибули, та включенням до списків особового складу формування, до якого прибули, виключно у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби.
Відтак, спірний наказ прийнятий відповідно до пунктів 82, 257 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. Водночас, у матеріалах справи відсутні відомості наявності обставин, наведених у пункті 112 Положення № 1153/2008, які виключають можливість переведення позивача на посаду без його згоди, будь-які докази з цього приводу позивачем не надавались.
Судом апеляційної інстанції справа розглянута в порядку статті 311 КАС України.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановила наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено наявними у справі доказами, 11.01.2022 року ОСОБА_2 уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового та сержантського складу терміном на 5 років. (а. с. 37-40)
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 01.02.2022 року № 2-ос призначено начальника апаратної ІТВ старшого сержанта ОСОБА_1 позаштатним помічником командира військової частини з питань комунікацій та взаємодії з суспільством, котрий відповідає за питання з комунікацій цивільно-військове співробітництво Військової частини НОМЕР_1 . (а. с. 35)
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 04.02.2022 року № 13 призначено позаштатним прес-офіцером Дніпровського окремого батальйону територіальної оборони начальника апаратної ІТВ старшого сержанта ОСОБА_1 (а. с. 36)
Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 08.07.2022 року № 40/1202, старший сержант ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 з 11.01.2022 року. (а. с. 42)
Наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 03.10.2022 року №455-РС відповідно до п. 116 Положення да директиви Головнокомандувача Збройних Сил України від 28.07.2022 року №Д-163/дск позивача увільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_3 . (а. с. 180)
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 06.11.2022 року №243 (п. 132), зокрема, старшого сержанта ОСОБА_1 наказано вважати таким, що справи та посаду здав 06.11.2022 року і вибув для подальшого проходження військової служби в окремому розпорядженні командира НОМЕР_2 окремої штурмової бригади Сухопутних військ Збройних Сил України. З 06.11.2022 року виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення Військової частини НОМЕР_1 , з котлового забезпечення 07.11.2022. Підстава: Наказ Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 03.10.2022 року №455-РС. (а. с. 96)
Наказом командира Військової частини НОМЕР_3 від 08.11.2022 року №98 (п. 141) старшого сержанта ОСОБА_1 , призначеного наказом командира Військової частини НОМЕР_3 від 08.11.2022 року №54-РС на посаду у цій військовій частині, який прибув із Військової частини НОМЕР_1 , з 08.11.2022 року зараховано до списків особового складу, поставлено на всі види забезпечення і наказано вважати таким, що з 08.11.2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою. Підстава: Витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 08.11.2022 року №54-РС, рапорт сержанта ОСОБА_1 від 08.11.2022 року, припис командира військової частини НОМЕР_1 від 06.11.2022 року №40/3270. (а. с.186)
Військовий квиток позивача містить запис про проходження військової служби у воєнний час у Військовій частині НОМЕР_3 з 08.11.2022 згідно з наказом № 98. (а. с. 44)
Згідно довідки Військової частини НОМЕР_4 від 23.03.2023 року №278/15 інформація стосовно надання припису про вибуття військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 позивача для подальшого проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_3 у Військової частини НОМЕР_5 відсутня. (а. с. 97)
29 березня 2023 року відповідачем за вхідним реєстраційним номером « 1681» зареєстровано рапорт позивача, згідно якого позивач доповідає, що в день складання цього рапорту йому вперше було доведено наказ по стройовій частині в/ч НОМЕР_1 від 06.11.2022 року № 243 та неможливість виконання цього наказу, з посилання на процедурні порушення прийняття вказаного наказу (не зазначення того, що позивач проходить службу за контрактом, а не був мобілізованим; не ознайомлення його з планом переміщення та своїм послужним списком під підпис) та просив: скасувати наказ від 06.11.2022 року № 243; видати наказ про призначення службового розслідування по факту службової підробки, фальшування облікових даних, службового недбальства та перевищення службових повноважень з боку командування в/ч НОМЕР_1 ; поновити його на посаді начальника радіостанції ІТВ в/ч НОМЕР_1 . (а. с.98-100)
Відповідно до складеного військовослужбовцями Збройних Сил України, в т.ч. позивачем, акту про отримання документів від 28.03.2023 року, в день складання цього акту переліченим у ньому військовослужбовцям, серед яких вказано позивача, вперше був доведений зміст та текст наказу №243, виданого 06 листопада 2022 року Військовою частиною НОМЕР_1 по стройовій частині, а також вперше видані витяги з цього наказу стосовно кожного; видано наказ про призначення службового розслідування військовослужбовця згідно Інструкції №170. Також стосовно кожного військовослужбовця були надані довідки Військової частини НОМЕР_5 від 22-23.03.2023 року про відсутність інформації щодо надання приписів для вибуття військовослужбовцям, що також передбачено Інструкцією №170. 
Не погоджуючись з наказом відповідача від 06.11.2022 року №243 щодо виключення його із списків особового складу та всіх видів забезпечення, позивач звернувся до суду з позовом.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку, що жодне з наведених позивачем порушень процедури прийняття спірного наказу відповідача не може бути підставою для його скасування, оскільки такі порушення не мають характер значущих або фундаментальних. В свою чергу за змістом спірний наказ видано на підставі положень законодавства, в межах повноважень відповідача та у спосіб, встановлений законом; зворотного в ході судового розгляду не встановлено.
Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги відповідно до приписів ч.1 ст. 308 КАС України, погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII (далі – Закон № 2232-XII), захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (частина перша статті 2 Закону № 2232-XII).
Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом (частина друга статті 2 Закону № 2232-XII).
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина чотирнадцята статті 2 Закону № 2232-XII).
Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом. (частина перша статті 4 Закону № 2232-XII).
Військовослужбовці у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби, можуть бути направлені для подальшого проходження військової служби з одного військового формування до іншого з виключенням із списків особового складу формування, з якого вибули, та включенням до списків особового складу формування, до якого прибули. (частина тринадцята статті 6 Закону № 2232-XII).
Згідно з абзацами 2, 3 пункту 2 статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1992 № 2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ):
- у разі незаконного звільнення з військової служби або переміщення по службі військовослужбовець, який проходить військову службу за контрактом або перебуває на кадровій військовій службі, підлягає поновленню на військовій службі на попередній або за його згодою на іншій, не нижчій, ніж попередня, посаді. Посада вважається нижчою, якщо за цією посадою штатним розписом передбачено нижче військове звання, а за умови рівних звань - менший посадовий оклад. У разі якщо штатним розписом передбачено два військових звання або диференційовані посадові оклади, до уваги береться вище військове звання або вищий посадовий оклад. У разі заподіяння йому таким звільненням (переміщенням) моральної шкоди вона може бути відшкодована за рішенням суду;
- у разі поновлення на військовій службі (посаді) орган, який прийняв рішення про таке поновлення, одночасно вирішує питання про виплату військовослужбовцю матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді, які він недоотримав внаслідок незаконного звільнення (переміщення). Цей період зараховується військовослужбовцю до вислуги років (як у календарному, так і у пільговому обчисленні) та до терміну, встановленого для присвоєння чергового військового звання.
Відповідно до підпункту 1 пункту 81 розділу IV «Призначення на посади та звільнення з посад» «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, призначення на посади здійснюється:
- військовослужбовців, які проходять військову службу (крім військовослужбовців строкової військової служби) Міністром оборони України та посадовими особами відповідно до номенклатури посад для призначення військовослужбовців (далі номенклатура посад), яка затверджується Міністром оборони України.
Вибуття до нового місця служби військовослужбовця здійснюється після надходження витягу з наказу відповідного командира (начальника) військової частини про призначення, в тому числі доведеного технічними засобами передачі документованої інформації. Виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини має відбутися після здавання посади, але не пізніше ніж через місяць від дня одержання військовою частиною зазначеного витягу з наказу або іншого письмового повідомлення про переміщення по службі військовослужбовця (пункт 109 Положення № 1153/2008).
Згідно з абзацом третім, четвертим пункту 110 Положення № 1153/2008 переміщення осіб рядового складу, сержантського та старшинського складу за наявності обґрунтованих підстав з урахуванням висновків атестування, рекомендацій їх безпосередніх і прямих начальників на підставі клопотань командирів (начальників), які порушили питання про переміщення, здійснюється:
- між видами Збройних Сил України та військовими частинами, які підпорядковані начальникам структурних підрозділів Генерального штабу Збройних Сил України, - наказом Головнокомандувача Збройних Сил України.
Пунктом 112 Положення № 1153/2008 встановлено, що військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 цього Положення, а також якщо з урахуванням вчиненого правопорушення військовослужбовець, якому призначено покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, не може бути залишений на посаді, пов`язаній із керівництвом підлеглими особами. Зазначене переміщення здійснюється без згоди військовослужбовця, крім таких випадків:
- неможливість проходження військовослужбовцем військової служби у місцевості, до якої його переміщують, відповідно до висновку (постанови) військово-лікарської комісії;
- неможливість проживання членів сім`ї військовослужбовця за станом здоров`я в місцевості, до якої його переміщують, відповідно до документів, які це підтверджують;
- потреба у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і були визнані опікунами та мешкають окремо від сім`ї військовослужбовця, відповідно до документів, які це підтверджують.
Військовослужбовець, який проходить військову службу за призовом, переміщується у зв`язку із службовою необхідністю та за станом здоров`я на нове місце військової служби без його згоди.
Згідно з абзацом другим пункту 257 Положення № 1153/2008 для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог пунктів 85, 87 цього Положення, а призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 цього Положення.
Згідно з реченням другим абзацу дев`ятого пункту 4.13 «Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170, в особливий період, для доукомплектування Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту військовослужбовці за набутим досвідом служби можуть призначатися на посади, передбачені штатами воєнного часу, за новою спеціальністю без проведення відповідної підготовки (перепідготовки).
Розділом XII «Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України», затвердженої наказом Міністерства оборони України від 15.09.2022 № 280 визначено особливості організації та ведення обліку особового складу в особливий період.
Відповідно до п. 1 розділу ХІІ Інструкції № 280 облік особового складу в особливий період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців щодо прихованої мобілізації або з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, ведеться у порядку, установленому на мирний час, та з урахуванням особливостей, викладених у цьому розділі.
За приписами п. 2 розділу ХІІ Інструкції № 280 для обліку особового складу в особливий період використовуються:
на особовий склад, який перебуває на військовій службі (здійснює трудову діяльність), а також військовослужбовців, які проходили службу у військовому резерві за контрактом та призвані на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, - облікові документи, які велися на нього у військовій частині в мирний час;
на військовослужбовців, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період:
на офіцерів, осіб рядового, сержантського і старшинського складу - особові справи та послужні картки, отримані з територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки;
на сержантів і солдатів - обліково-послужні картки, отримані з територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки та вилучені з їхніх військових квитків.
Згідно з пунктом 3 розділу ХІІ Інструкції № 280 військовослужбовці військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період зараховуються в день прибуття до списків особового складу військової частини в порядку, установленому пунктами 13 і 14 розділу II цієї Інструкції.
Первинне призначення на посади військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також призначення (переміщення) військовослужбовців, які перебувають на військовій службі, відповідно до їх мобілізаційного призначення за мобілізаційним планом, здійснюються наказом командира військової частини по стройовій частині до закінчення заходів від мобілізування незалежно від номенклатури посад для призначення. Наказ по стройовій частині розробляється на всі військові частини, що формуються та мають самостійний штат.
Ці накази є підставою для визначення посадового становища військовослужбовцям, запису відповідних відомостей до облікових документів, видачі документів, що посвідчують особу військовослужбовця офіцерам військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період. Зазначені накази не дублюються наказами по особовому складу.
Особовий склад, який вибув із військових частин, виключається із списків особового складу військових частин у строки, установлені пунктом 15 розділу II цієї Інструкції.
Отже, період дії воєнного стану або дії рішення про мобілізацію (крім цільової) є особливим періодом, під час якого виконання військового обов`язку здійснюється з особливостями, визначеними Законом №2232-ХІІ та іншими нормативно-правовими актами.
За наявними у справі доказами, підставою для видання оскаржуваного позивачем наказу від 06.11.2022 року № 243 слугував наказ Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 03.10.2022 р. №455-РС.
Згідно з абзацом другим пункту 257 Положення № 1153/2008 для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог пунктів 85, 87 цього Положення, а призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 цього Положення.
Водночас, апелянтом не наведено та під час судового розгляду не встановлено існування жодної з підстав, передбачених п. 112 Положення, які б унеможливили призначення позивача на нову посаду без його згоди.
Стосовно доводів апелянта про неврахування судом першої інстанції того факту, що він проходить службу за контрактом, що виключає можливість зміни умов контракту без згоди сторін, колегія суддів зазначає наступне.
Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом (частина друга статті 2 Закону № 2232-XII).
Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом. (частина перша статті 4 Закону № 2232-XII).
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону № 2232-XII початком проходження військової служби вважається день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації.
Таким чином, з дня зарахування до списків особового складу військової частини позивач вважається військовослужбовцем, який перебуває на військовій службі.
Згідно з пунктом 3 розділу ХІІ Інструкції № 280 призначення (переміщення) військовослужбовців, які перебувають на військовій службі, відповідно до їх мобілізаційного призначення за мобілізаційним планом, здійснюються наказом командира військової частини по стройовій частині до закінчення заходів від мобілізування незалежно від номенклатури посад для призначення.
За викладених обставин, той факт, що позивач проходить військову службу за контрактом, а не по мобілізації, не впливає на його статус військовослужбовця Збройних Сил України, який проходить військову службу під час дії воєнного стану. Водночас, на нього поширюються вимоги Закону №2232-ХІІ, Інструкції № 280, Положення № 1153/2008, які визначають особливості проходження військової служби в особливий період.
Згідно з п. 40 Положення № 1153/2008 у разі переміщення по службі військовослужбовця з однієї військової частини до іншої для дальшого проходження військової служби дія контракту про проходження військової служби не припиняється.
У свою чергу, Положення № 1153/2008 передбачає, що для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог пунктів 85, 87 цього Положення, а призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців.
Пунктом 112 Положення № 1153/2008 визначено, що військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 цього Положення.
Зазначене переміщення здійснюється без згоди військовослужбовця, крім таких випадків: неможливість проходження військовослужбовцем військової служби у місцевості, до якої його переміщують, відповідно до висновку (постанови) військово-лікарської комісії; неможливість проживання членів сім`ї військовослужбовця за станом здоров`я в місцевості, до якої його переміщують, відповідно до документів, які це підтверджують; потреба у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і були визнані опікунами та мешкають окремо від сім`ї військовослужбовця, відповідно до документів, які це підтверджують.
За таких обставин, враховуючи, що на час виникнення спірних правовідносин в Україні діяв і продовжує діяти воєнний стан, відповідач мав право здійснити переміщення позивача на нове місце служби з однієї військової частини до іншої без його згоди з метою доукомплектування Збройних Сил України на підставі наказу Головнокомандувача Збройних Сил України, що обумовлено обставинами особливого періоду.
Доводи позивача про те, що станом на час підписання наказу у Військовій частині НОМЕР_1 вже був інший командир, ніж той, що підписав оспорюваний наказ (Родіон Кудряшов) та додатково надані позивачем докази, не спростовують викладених висновків суду з огляду на наступне.
Наказ  Військової частини НОМЕР_1 від 06.11.2022 року №243 підписано командиром Військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_3 .
Згідно наказу Міністерства оброни  України від 06.11.2022 року № 243/1 майор ОСОБА_4 , командир Військової частини НОМЕР_1 , вважається таким, що справи та посаду здав 06.11.2022 і вибув для подальшого проходження військової служби начальником командного пункту - заступником начальника штабу з бойового управління НОМЕР_2 окремої штурмової бригади Сухопутних військ Збройних сил України. З 06.11.2022 командира  виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення Військової частини НОМЕР_1 , а з продовольчого забезпечення - з 07.11.2022.
Суд зазначає, що початок і закінчення проходження військової служби визначаються статтею 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». 
Так, закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України. Таке виключення зі списків особового складу частини оформлюється наказом військової частини (військового навчального закладу, установи тощо), у списках якої перебуває звільнений військовослужбовець.
Крім того, за змістом пункту 37.1.1 розділу ХХХVIІ Інструкції № 638/15329 включно по день виключення військовослужбовця зі списків особового складу йому виплачується грошове забезпечення.
Отже, системний аналіз викладених законодавчих норм свідчить, що закінченням проходження військової служби є день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо), про що приймається наказ. Тобто до моменту прийняття наказу про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини останній вважається таким, що проходить військову службу.
Подібна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.06.2023 у справі № 560/2369/19.
Інші доводи апелянта (ненадання відповідачем доказів здавання ним справ та посади) не впливають на правомірність оскаржуваного наказу.
З огляду на вказані вище обставини в їх сукупності, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, які регламентують спірні правовідносини.
Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні, тому, при таких обставинах, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін
Керуючись статтями 243, 250, 294, 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.09.2023 року в адміністративній справі №160/7264/23 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2023 року в адміністративній справі №160/7264/23 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.
   
Головуючий - суддя                                                                      С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      І.В. Юрко